Справа № 808/647/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 808/647/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року (головуючий суддя - Калашник Ю.В.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП «Аккумпром»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВП «Аккумпром» (далі - Позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - Відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 19.01.2018 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 19.01.2018 року №.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив про те, що висновки викладені в акті Відповідача, ґрунтуються, зокрема, на наявності порушень податкового законодавства, допущених контрагентом Позивача. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства, платник податків не несе відповідальності за порушення, допущені іншими підприємствами. Крім того, Позивачем дотримано вимоги розумної обережності при укладенні договорів з контрагентами та у повному обсязі складено усі необхідні первинні документи для підтвердження здійснених операцій, що свідчить про необґрунтованість висновків контролюючого органу та наявність підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП «Аккумпром» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено у повному обсязі (т. 4, а.с. 156-161).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем було надано достатніх обґрунтувань та доказів реального здійснення господарських операцій з контрагентами - ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» () у березні 2017 року, червні 2017 року, ТОВ Таргет Глобал» () у лютому 2017 року, ТОВ «Транкор» () у травні 2017 року, ТОВ «Охоронна Фірма Вовкодав» () у травні 2017 року, крім того, ним доведено і прояв в необхідному обсязі розумної обережності при укладенні договорів з контрагентами у спірний період.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку (т. 4, а.с. 167-180).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не повно дослідив усі обставини справи та дійшов не вірних висновків, зокрема, не врахував те, що нереальність операцій та безтоварність поставок, підтверджується тим, що поставка здійснювалася за рахунок покупця, яким є Позивач, а документи щодо перевезення товару мають наступні дефекти: в деяких актах приймання-передачі підписантом є колишній директор підприємства після його звільнення, ТТН містять похибки в позначенні водія, чи транспортного засобу, згідно даних бази «Відеоконтроль - Рубіж» транспортні засоби зазначені в ТТН не перетинали м. Запоріжжя, деякі постачальники не здають податкову звітність, при виході на місце щодо знаходження перевізників встановлено, що за відсутності вивіски, та інших реквізитів підприємства воно не знаходиться за вказаною адресою, контрагентами постачальників Позивача не декларувалися витрати на придбання акумуляторних пластин, а замість цього декларувалося придбавання продуктів харчування, щодо інформації оперативного управління ДФС встановлено порушення кримінального провадження щодо постачальника ТОВ »Транкор» () за ст.205 Кримінального кодексу України, щодо інформації оперативного управління ДФС встановлено при виході на місце, що ТОВ «Охоронна фірма вовкодав» в перевіряємий період за адресою реєстрації не знаходиться, на момент проведення перевірки у деяких постачальників встановлено відсутність трудових та інших ресурсів для ведення господарської діяльності, а деякі контрагенти постачальника не здійснюють звітування згідно чинного законодавства, що свідчить про нереальність господарських операцій та безтоварність поставок між Позивачем та постачальниками. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивачем - ТОВ «ВП «Аккумпром» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Відповідача залишити без змін, рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване.

Представник Відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник Позивача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ТОВ «ВП «Аккумпром» зареєстроване в Єдиному реєстрі юридичних осіб 07.09.2015 року за №0038605.

У період з 17.10.2017 року по 17.11.2017 року посадовими особами ГУ ДФУ у Запорізькій області проведено перевірку Позивача, за результатами якої складено Акт №668/08-01-14-06/39996257 від 24.11.2017 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВП «Аккумпром» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами-постачальниками ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» за березень 2017року, червень 2017 року, ТОВ «Таргет Глобал» за лютий 2017 року, ТОВ «Транкор» за травень 2017 року, ТОВ »Охоронна Фірма Вовкодав» за травень 2017 року» (т. 1, а.с. 38-60).

Перевіркою встановлені порушення, допущені ТОВ «ВП «Аккумпром» пп. 14.1.36, пп. 14.1.181, пп. 14.1.231, п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у розмірі 1 226 473,00 грн., та завищення суми від'ємного значення (по рядку 21 податкових декларацій з податку на додану вартість), у розмірі 503 310 грн.

На підставі Акту перевірки №668/08-01-14-06/39996257 від 24.11.2017 Відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.01.2018:

- №, яким Позивачу збільшено податкове зобов'язання з ПДВ на суму 1 839 709,50 грн, з яких: за основним платежем на суму 1 226 473 грн. та штрафними санкціями на суму 613 236,50грн. (т. 1, а.с. 69);

- №, яким Позивачу зменшено суму від'ємного значення з ПДВ на 503 310 грн. (Т. 1, а.с. 71).

Визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.01.2018 року №, № є предметом судового спору.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI; Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV; Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Надаючи оцінку діям суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні витрат та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем надано достатніх обґрунтувань та доказів реального здійснення господарських операцій з контрагентами у перевіряємий період, при цьому доводи Відповідача щодо нереальності господарських операцій між Позивачем та його контрагентами ґрунтуються лише на аналізі податкової звітності щодо останніх та встановленні помилок у оформленні документів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У перевіряємому періоді Позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», ТОВ «Таргет Глобал», ТОВ «Транкор», ТОВ «Охоронна фірма Вовкодав».

Між Позивачем та вищезгаданими контрагентами було укладено наступні договори поставки щодо поставки товару:

- №6915 від 28.04.2017 року, за яким ТОВ «Танкор» (постачальник) зобов'язується поставляти ТОВ «ВП «Аккумпром» (покупець) продукцію протягом строку дії договору (т. 1, а.с. 88);

- №7 від 10.03.2017 року, за яким ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», (постачальник) зобов'язується поставляти ТОВ «ВП «Аккумпром» (покупець) продукцію протягом строку дії договору (т. 1, а.с. 111);

- №17 від 01.02.2017 року, за яким ТОВ «Таргет Глобал» (постачальник) зобов'язується поставляти ТОВ «ВП «Аккумпром» (покупець) продукцію протягом строку дії договору (т. 1, а.с. 142);

- №6950 від 22.05.2017 року, за яким ТОВ «Охоронна фірма Вовкодав» (постачальник) зобов'язується поставляти ТОВ «ВП «Аккумпром» (покупець) продукцію протягом строку дії договору (т. 1, а.с. 154).

На підтвердження виконання умов вищевказаних договорів Позивачем до матеріалів справи надано, видаткові накладні, договори перевезення вантажів територією України, замовлення на перевезення вантажів, товарно-транспортні накладні, паспорти якості на товар, акти здачі - прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні.

Розрахунки між сторонами підтверджуються платіжними дорученнями та виписками з банку, які також містяться в матеріалах справи.

Також, Позивачем на підтвердження реальності операцій надано: договори оренди складський приміщень, штатні розклади підприємства з зазначеною значною кількістю працівників, бухгалтерські проводки щодо обліку ТМЦ, наявність основних засобів на підприємстві, докази лабораторного дослідження зразків продукції постачальників на предмет встановлення рівня якості по кожному постачальнику, договори поставки акумуляторів за якими Позивач продає акумулятори складені у тому числі з акумуляторних пластин отриманих від постачальників, переписка з постачальниками та перевізниками, щодо висновків акту, адвокатський запит, та відповідь на нього щодо бази «Відеоконтроль - Рубіж».

Також, Позивачем надано висновок експертного дослідження № 276 від 30.01.2018 року (т. 1, а.с. 74-84).

Відповідно до вказаного висновку експерта висновки акту документальної позапланової перевірки №668/08-01-14-06/39996257 від 24.11.2017 документально не підтверджуються, а саме:

- використання Позивачем у своїх господарській діяльності отриманих від ТОВ «Таргет Глобал», ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», ТОВ «Транкор», ТОВ «Охоронна Фірма Вовкодав» пластин акумуляторних та комплектуючих виробів у період лютий 2017 - грудень 2017 документально підтверджується;

- дані відображені Позивачем в податкових деклараціях з ПДВ за лютий 2017 року, березень 2017 року, травень 2017 року та червень 2017 року щодо включення до складу податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинам із ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» на суму ПДВ 603 330 грн., ТОВ «Таргет Глобал» на суму ПДВ 3 549 000 грн., ТОВ «Транкор» на суму ПДВ 406 900 грн. та ТОВ «Охоронна Фірма Вовкодав» на суму ПДВ 364 653,03 грн - документально підтверджені та є обґрунтованими;

- документально підтверджуються отримання Позивачем у лютому та березні 2017 року послуг з перевезення пасажирів ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 8000 грн. без ПДВ при транспортування ТМЦ від ТОВ «Транкор» та ТОВ «Таргет Глобал»;

- документально підтверджуються отримання Позивачем у травні та червні 2017 року послуг з перевезення вантажів ТОВ «Петрікор Транс» на загальну суму 20 000 грн. без ПДВ при транспортуванні ТМЦ від ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», ТОВ «Транкор», ТОВ «Охоронна Фірма Вовкодав».

Таким чином, дослідивши надані до матеріалів справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності Позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в результаті господарських операцій з вищевказаними контрагентами у Позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов'язань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між Позивачем та його контрагентами.

При цьому, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, Відповідачем на підтвердження нереальності господарських операцій між Позивачем та ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» надано копію вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року у справі №201/4522/18 (т. 4, а.с. 230-233), який не набрав законної сили, та з якого встановлено, що ОСОБА_2, діючи умисно, з корисливих мотивів, без мети ведення фінансово-господарської діяльності, підписавши та передавши невстановленій особі Протокол №1 Установчих зборів засновників ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» датований 10.01.2017 та Статут ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», на підставі яких було створено (зареєстровано) вказану юридичну особу, в порушення вимог ст. 19, 56, 58, 65, 89 Господарського кодексу України, ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст. 81, 87, 89, 92, 93 Цивільного кодексу України, ст. 1, 4, 12, 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», ст. 45, 48, 64 Податкового кодексу України, набувши прав власності на підприємство ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» () та одночасно взявши на себе обов'язки, передбачені посадою директора в частині ведення фінансово-господарської діяльності, організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функцій, усвідомлюючи, покладену на неї відповідальність посадової особи та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, розуміючи, що не прийматиме жодної участі у подальшому веденні фінансово-господарської діяльності ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», надала можливість невстановленим особам створити суб'єкт підприємницької діяльності (юридичну особу), з метою прикриття незаконної діяльності та здійснювати документальне оформлення начебто проведених операцій з купівлі-продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) від імені ОСОБА_2, як засновника та керівника зазначеного підприємства.

Вказаними діями обвинувачена ОСОБА_2 вчинила злочин, відповідальність за який передбачена ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України, а саме пособництво у фіктивному підприємництві, тобто у створенні суб'єкту підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності.

Верховний Суд у постанові від 31 липня 2018 року у справі №808/1507/16 дійшов висновку, що сам факт наявності вироків, особливо тих, які ухвалені на підставі угод у кримінальному провадженні, на дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.

З урахуванням зазначеного, проаналізувавши вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року у справі №201/4522/18 (т. 4, а.с. 230-233), колегія суддів дійшла висновку, що зазначені у ньому обставини не свідчать про нереальність здійснених господарських операцій між Позивачем та ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», а лише, з урахуванням того, що ОСОБА_2 після підписання реєстраційних документів передала їх невстановленим особам, підтверджують те, що саме ОСОБА_2 особисто не приймала участь у веденні фінансово-господарської діяльності ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс».

Разом з тим, відсутність особистої участі ОСОБА_2 у веденні фінансово-господарської діяльності ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» не виключає можливість ведення такої діяльності іншими особами, оскільки такі обставини у відношенні інших осіб, крім ОСОБА_2, Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі №201/4522/18 не досліджувались та не встановлювались.

Зазначене свідчить про необґрунтованість доводів Відповідача стосовно того, що вказаний вирок є достатнім доказом фактичного нездійснення контрагентом підприємницької діяльності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес СепортСентре проти Болгарії», пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Наявні у матеріалах справи документи не містять жодних доказів наявності між Позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідачем не доведено наявність обґрунтованого сумніву щодо реальності здійснених операції між Позивачем та його контрагентами у перевіряємий період, що свідчить про протиправність прийнятих Відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 22 червня 2018 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року у справі №808/647/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 20 листопада 2018 року

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова