Справа № 160/8248/18
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 листопада 2018 року Справа 160/8248/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Барановський Р.А., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов поданий ОСОБА_2 (представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 позов до Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" із позовними вимогами щодо:

визнання протиправною бездіяльності Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" стосовно звільнення громадянина ОСОБА_1 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з посади молодшого інспектора другої категорії відділу режиму і охорони Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України та пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію";

та зобов'язання вчинити певні дії, а саме:

скасувати наказ Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" від 13 липня 2017 року №182/ОС-17 "Про особовий склад" в частині звільнення старшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1, молодшого інспектора другої категорії відділу режиму і охорони Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за власним бажанням, відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України та пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію";

поновити на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України громадянина ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора другої категорії відділу режиму і охорони Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" з 13 липня 2017 року;

протягом трьох календарних днів з дня набрання рішення Суду законної сили, внести відповідний запис до трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1;

нарахувати та виплатити громадянину ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Справі за вищезазначеним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/8248/18 та у зв'язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Барановському Р.А.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ст. ст. 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено вимоги до позовної заяви.

Згідно із приписами ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частиною 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у позовній заяві зазначаються, зокрема:

- зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

- перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Приписами статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено поняття "письмових доказів", якими, зокрема, є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Всупереч вищенаведених приписів, у поданій в інтересах ОСОБА_1 позовній заяві не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Крім того, слід зазначити, що додані до поданої представником ОСОБА_1 позовної заяви докази на підтвердження фактичних обставин справи (в т.ч. й копії для направлення їх відповідачу) не завірені належним чином.

Стаття 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, суд зауважує, що обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - це конкретні юридичні факти, з настанням яких суб'єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини.

Окрім того, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо кожного з відповідачів повинні стосуватись конкретних рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень з зазначенням того, яким чином і які саме права, свободи та інтереси порушені.

В свою чергу, вимоги позовної заяви повинні викладатись чітко і зрозуміло, з урахуванням правил, встановлених процесуальним законодавством і узгоджуватись з наданими суду повноваженнями за наслідками розгляду справи, та мають бути спрямовані на захист конкретних прав, свобод та інтересів позивача з зазначенням способу їх захисту, який не допускає неоднозначного, довільного тлумачення змісту позовних вимог і дозволить суду максимально якісно здійснити правосуддя.

Натомість, у прохальній частині поданої від імені ОСОБА_1 позовної заяви у якості позовних вимог зазначено, зокрема: "визнати бездіяльність Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" стосовно звільнення громадянина ОСОБА_1 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з посади молодшого інспектора другої категорії відділу режиму і охорони Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України та пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" протиправною".

Щодо вищенаведеного слід зауважити, що звільнення ОСОБА_1 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України не свідчить про допущення відповідачем по відношенню до позивача бездіяльності, а, навпаки, є вчиненням щодо ОСОБА_1 дій у вигляді винесення начальником Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)", полковником внутрішньої служби Киянець С.А. наказу "Про особовий склад" за №182/ОС-17 від 13.07.2017р., яким позивача звільнено зі служби.

Стосовно інших заявлених у прохальній частині позовної заяви вимог, слід зауважити, що представник позивач просить "зобов'язати вчинити певні дії", проте не зазначає особу, яку суд має зобов'язати вчинити такі дії.

Крім того, статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено спосіб захисту порушених прав, зокрема, у вигляді визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, однак у позовній заяві заявлено вимогу щодо скасування спірного наказу про звільнення позивача.

Частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, у поданій від імені ОСОБА_1 позовній заяві зазначено, що у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях.

При цьому, у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги щодо:

визнання протиправною бездіяльності Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" стосовно звільнення громадянина ОСОБА_1 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з посади молодшого інспектора другої категорії відділу режиму і охорони Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України та пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію";

та зобов'язання вчинити певні дії, а саме:

скасувати наказ Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" від 13 липня 2017 року №182/ОС-17 "Про особовий склад" в частині звільнення старшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1, молодшого інспектора другої категорії відділу режиму і охорони Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за власним бажанням, відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України та пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію";

поновити на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України громадянина ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора другої категорії відділу режиму і охорони Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" з 13 липня 2017 року;

протягом трьох календарних днів з дня набрання рішення Суду законної сили, внести відповідний запис до трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1;

нарахувати та виплатити громадянину ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Згідно із п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду із позовними вимогами щодо оскарження вищезазначених бездіяльності відповідача і винесеного останнім наказу про звільнення ОСОБА_1, зобов'язання поновити позивача на службі й нарахувати і виплатити йому грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки дані вимоги пов'язані зі звільненням.

Водночас, позовна вимога щодо зобов'язання (вичнити певні дії) протягом трьох календарних днів з дня набрання рішення Суду законної сили, внести відповідний запис до трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1 має немайновий характер та не підпадає під визначені у ст. 5 Закону України "Про судовий збір" пільги щодо сплати судового збору.

Натомість, позивачем не надано до матеріалів адміністративного позову документу, який підтверджує сплати судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру.

Згідно ч. 2 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України - розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір" за №3674-VI від 08.07.2011р.

У відповідності до положень ст. 3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством та перераховується у безготівковій або готівковій формі.

Так, згідно частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" №2246-VIІI від 07.12.2017р. визначено, що у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2018 року становить 1762, 00 грн.

Розміри ставок судового збору визначені у ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Згідно із приписами ст. 4 Закону України "Про судовий збір" - ставка судового збору за подання фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (тобто, з урахування положень ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2018 рік" - 704, 80 грн.).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" - уразі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Зі змісту прохальної частини позовної заяви поданої в інтересах ОСОБА_1 вбачається, що ним заявлено позовну вимогу немайнового характеру, яка не підпадає під визначені у ст. 5 Закону України "Про судовий збір" пільги щодо сплати судового збору, однак доказів сплати позивачем судового збору за дану вимогу до суду не надано.

Вищенаведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам встановленим ст.160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому згідно з ч.1 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України вона підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

Щодо питання дотримання позивачем встановленого ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України місячного строку звернення до суду із позовом щодо звільнення громадян із публічної служби слід зазначити наступне.

Пунктом 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено обов'язок суду з'ясувати чи подано позовну заяву у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено строки звернення до суду із адміністративним позовом.

Частинами 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Натомість, зі змісту позовної заяви і доданих до неї доказів, а також наданої представником ОСОБА_1 заяви про поновлення строків подання позовної заяви встановити коли позивач дізнався про порушення власних прав, свобод та інтересів у вигляді звільнення зі служби шляхом винесення відповідачем оскаржуваного наказу - не вбачається за можливе.

Водночас, разом із адміністративним позовом в інтересах ОСОБА_1. представником позивача також було подано до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду в порядку ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обгрунтування даної заяви представник позивача, посилаючись на приписи ч. 6 ст. 161, ч. 2 і ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначає, що з огляду на те, що постанова про закриття кримінального провадження від 20.08.2018р., яка прийнята слідчим слідчого відділу Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у кримінальному провадженні за №0002077, яке 13.07.2018р. внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань була направлена Шевченківським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області 27.10.2018р. та фактично отримана ОСОБА_1 31.10.2018р., у зв'язку з чим позивач та його представник вважають, що строк подання даної позовної заяви про поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - дотримано. Однак у разі незгоди суду із даним твердженням і фактичними даними щодо дотримання строків подання позовної заяви, представник ОСОБА_1 в порядку ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України у заяві просить суд поновити відповідний строк.

При вирішенні вищезазначеної заяви, суд виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, зі змісту позовної заяви поданої в інтересах ОСОБА_1 слідує, що 12.07.2017р. о 20 год. 00 хв. біля будинку №85 у місті Дніпро Дніпропетровської області гр. ОСОБА_1 був затриманий групою співробітників правоохоронних відомств. Як стверджує позивач, у зазначеній вище події приймали участь співробітники дніпропетровської установи виконання покарань (№ 4) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в дніпропетровській області. Вищезазначена група співробітників правохоронних відомств, як зазначає позивач, під час затримання вимагала від останнього підписати якісь документи. Свої вимоги вони супроводжували нецензурною лайкою на особисту адресу ОСОБА_1, погрозами фізичної розправи особисто ОСОБА_1 й його близьким родичам та іншими залякуваннями на адресу особистості ОСОБА_1, у зв'язку з чим позивач на момент даної події був дуже наляканий і пригнічений, мав негативний і складний психологічно-емоційний стан, тому фактично був не в змозі адекватно відповідати за контролювати їх. Наведені фактори змусили позивача підписувати всі документи, які йому надавалися співробітниками зазначених вище правоохоронних відомств. Одночасно, за твердженням позивач, він був вимушений 12.07.2017р. написати рапорт на ім'я полковника внутрішньої служби Киянця С.А. начальника Державної установи «дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» з проханням звільнити його із займаної посади за власним бажанням, однак зазначити дату написання зазначеного вище рапорту, співробітники Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України позивачу заборонили. 13.07.2017р. о 12 годині 18 хвилин Слідчим відділом Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відомості про подію, що мала місце 12.07.2017р. о 20 год. 00 хв., за ознаками кримінального правопорушення, яке передбачене частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України, були зареєстровані в єдиному реєстрі досудових розслідувань (кримінальне провадження за номером 0002077). У зв'язку з наведеним, оскільки у зазначеній вище події ОСОБА_1 приймав безпосередню участь, маючи на меті привести взаємовідносини в рамки діючого законодавства України, 20.07.2017р. позивач звернувся із відповідною письмовою заявою на ім'я тимчасово виконуючого обов'язки начальника дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровський області, у якій просив всі матеріали кримінального провадщння за номером 0002077, відомості про яке 13.07.2017р. о 12 год. 18 хв. зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, які підписані 12.07.2017р. особисто ним, вважати такими, що отримані під сильним психологічним тиском на нього, з боку групи співробітників правоохрронних відомств та від яких він відмовляється в повному обсязі. Посилаючись на положення ст. 70 Закону України "Про Національну поліцію", ст.ст. 154, 155 Кримінального процесуального кодексу України, позивач зауважує, що у матеріалах кримінального провадження за номером 0002077, яке 13.07.2017р. внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань, немає відомостей про звернення із відповідним клопотанням про відсторонення ОСОБА_1, як службової особои правоохоронного органу, від виконання його службових обов'язків. Також, позивач зауважує, що вищезазначені відомості відсутні й в матеріалах архівної особової справи ОСОБА_1 за номером 2423, а лише наявне подання до звільнення з Верховної кримінально-виконавчої служби України, у якому зазначено, що старший сержант внутрішньої служби ОСОБА_1 у липні 2017 року подав рапорт на звільнення за власним бажанням. 31.10.2018р. позивачем отримано постанову про закриття кримінального провадження від 20.09.2018р., прийняту слідчим відділом Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у кримінальному провадженні за №0002077, за ознаками кримінального правопорушення, яке передбачене частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 13.07.2017р.

З вищенаведеного слідує, що 12.07.2017р. за твердженням позивача співробітники правоохоронних відомств змусили його написати рапорт про звільнення зі служби за власним бажання, на підставі якого ОСОБА_1 13.07.2017р. було звільнено згідно наказу Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" за №182/ОС-17 від 13.07.2017р.

При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 не було відсторонено від виконання службових обов'язків з огляду на внесення 13.07.2018р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань даних про кримінального провадження за №0002077, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України стосовно громадянина ОСОБА_1

Слід зауважити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази наявності обставин, які були об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом.

Так, ОСОБА_1 будучи обізнаним про можливе порушення своїх прав, свобод чи інтересів з огляду написання ним, за його твердежнням під примусом, рапорту про звільнення за власним бажанням 12.07.2017р., у вигляді звільнення зі служби за відповідним наказом або про факт його відстронення від виконання службових обов'язків, позивач міг дізнатись при зверненні безпосередньо до відповідача у липні 2017 року. Натомість, таких дій позивач не вчинив, з огляду на відсутність пояснень та доказів протилежного.

З вищенаведеного слідує, що ОСОБА_1 у встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду із позовною заявою не звернувся, а доказів обставин, які були об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та були пов'язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом позивач до суду не надав.

Натомість, доводи про те, що отримання позивачем 31.10.2018р. постанови слідчого слідчого відділу Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 20.08.2018р. про закриття кримінального провадження за №0002077, яке 13.07.2018р. внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань свідчить про дотримання ОСОБА_1 строків звернення до суду із позовом визначених ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України є помилковими, оскільки, як позивач сам зауважує, доказів, що його було відсторонено від виконання службових обов'язків немає, у зв'язку з чим зв'язок між отриманням позивачем вищезазначеної постанови та фактом звільнення ОСОБА_1 зі служби є відсутнім.

Разом з тим, посилання на будь-які інші обставини, які були об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивач та були пов'язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду із даним позовом у заяві представника позивача про поновлення строку звернення до суду із даним позовом не наведено.

Відповідні докази поважності причин пропущення ОСОБА_1 строку звернення до суду із даним позовом у поданих представником позивача матеріалах адміністративного позову також відсутні.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У рішенні від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід'ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексу адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З огляду на вищенаведене, викладені представником позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду доводи суд визнає неповажними.

Вищенаведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам встановленим ст.ст. 122, 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому згідно з ч.1 ст.169 та ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України вона підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

Таким чином, вищенаведені недоліки позовної заяви ОСОБА_1 можуть бути усунені шляхом надання до суду:

1) позовної заяви, оформленої у відповідності до вимог, передбачених статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України із зазначенням у новій редакції позовної заяви:

- відомостей наведених у п. 8 ч.5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: із зазначенням щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

-належного способу захисту прав позивача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України із зазначенням особи, до якої дані позовні вимоги звернуто;

2) примірників позовної заяви у новій редакції у відповідності до кількості учасників справи;

3) доданих до примірників позовної заяви документів та інших доказів, що додаються до позовної заяви на підтвердження фактичних обставин справи, засвідчених належним чином (підписом та датою засвідчення таких копій й особи, якою такі копії засвідчено) у відповідності до кількості учасників справи.

4) документу про сплату судового збору (квитанції установи банку або відділення зв'язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення) за подання адміністративного позову із двома позовними вимогами немайнового характеру у відповідності до Закону України "Про судовий збір" у розмірі 704, 80 грн. за наступними розрахунковими реквізитами для перерахування судового збору:

"Отримувач коштів: УК у Чечел.р.м.Дніпра/Чечел.р/22030101; код ЄДРПОУ отримувача -37989253, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, рахунок отримувача - №4014, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Призначення платежу: *;101;__________код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпропетровський окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа)";

5) письмових пояснень із зазначенням інших підстав для поновлення строку та доказів на їх підтвердження щодо існування дійсних, істотних обставин, що об'єктивно перешкоджали позивачеві звернутись до суду з адміністративним позовом, зокрема, у період з 14.08.2017р. по 04.11.2018р.

Частиною 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч. 2 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, суд вважає, за необхідне, дану позовну заяву залишити без руху із наданням строку для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України - у разі якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно із приписами ч. 6 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України, про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, то суд повертає позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 123, 160, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду із позовною заявою - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)" про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали шляхом надання до суду:

1) позовної заяви, оформленої у відповідності до вимог, передбачених статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України із зазначенням у новій редакції позовної заяви:

- відомостей наведених у п. 8 ч.5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: із зазначенням щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

-належного способу захисту прав позивача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України із зазначенням особи, до якої дані позовні вимоги звернуто;

2) примірників позовної заяви у новій редакції у відповідності до кількості учасників справи;

3) доданих до примірників позовної заяви документів та інших доказів, що додаються до позовної заяви на підтвердження фактичних обставин справи, засвідчених належним чином (підписом та датою засвідчення таких копій й особи, якою такі копії засвідчено) у відповідності до кількості учасників справи.

4) документу про сплату судового збору (квитанції установи банку або відділення зв'язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення) за подання адміністративного позову із двома позовними вимогами немайнового характеру у відповідності до Закону України "Про судовий збір" у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок);

5) письмових пояснень із зазначенням інших підстав для поновлення строку та доказів на їх підтвердження щодо існування дійсних, істотних обставин, що об'єктивно перешкоджали позивачеві звернутись до суду з адміністративним позовом, зокрема, у період з 14.08.2017р. по 04.11.2018р.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію даної ухвали направити особі, яка звернулась до суду із позовною заявою.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху набирає законної сили в порядку ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України окремо від рішення суду в апеляційному порядку у випадку, передбаченому п.10 ч. 1 ст. 294 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.А. Барановський