Справа № П/811/1201/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року

Київ

справа №П/811/1201/16

адміністративне провадження №К/9901/40575/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.11.2016 (суддя - Дегтярьова С.В.)

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017 (колегія суддів: головуючий суддя - Сафронова С.В., судді - Мельник В.В., Чепурнов Д.В.)

у справі № П/811/1201/16

за позовом ОСОБА_2

до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі - ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 462-1301 від 13.04.2016, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 8749,99 гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що власники (орендарі) житлових та нежитлових приміщень у багатоповерхових будинках не входять в коло осіб, які можуть бути власниками або користувачами земельних ділянок, тому вони не зобов'язані сплачувати податок, а можуть лише повертати витрати на його сплату.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.11.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині нарахування 8374,62 гривень.

20.04.2017 Вищий адміністративний суд України відкрито касаційне провадження.

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій.

19.03.2018 касаційну скаргу з матеріалами справи передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017) (далі - КАС України).

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України передбачено, що касаційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 КАС України.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 341 КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 31.12.2003, ОСОБА_2 придбала у приватну власність прибудоване до гуртожитку нежитлове приміщення площею 191,3 кв. м, розташоване за адресою: м. Кіровоград, вул. Глінки, 6.

Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Управління Держкомзему у м. Кіровограді Державного комітету України із земельних ресурсів № 1077 від 08.11.2012, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 191,3 кв.м становить 162 958,72 гривень.

13.04.2016 ОДПІ, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (далі - ПК України), прийняла податкове повідомлення-рішення № 462-1301, яким визначила позивачу суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 8749,99 гривень.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач наділена обов'язком щодо сплати до бюджету земельного податку з фізичних осіб, як власник нежилого приміщення у багатоквартирному жилому будинку, який виник з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю - ПК України.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХII ПК України.

Відповідно до пп. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), а в силу вимог пп. 270.1.1 п. 270.1 ст.270 ПК України, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон № 1952-IV).

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 Земельного кодексу України і статтею 377 Цивільного кодексу України.

Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами п. 286.1 ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

При цьому власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п. 287.8 ст. 287 ПК України).

Тобто, фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених вище норм матеріального права у спорах цієї категорії, міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 07.07.2015 у справі № 21-775а17.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що позивач є власником нежитлового приміщення, за земельну ділянку під яким контролюючий орган нарахував земельний податок. При цьому, в силу вимог статей 182, 334 Цивільного кодексу України та положень Закону № 1952-IV, право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

За таких обставин, незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належним йому на праві власності нежитловим приміщенням, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, обов'язок зі сплати земельного податку виник у ОСОБА_2 з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального і процесуального права та дійшли обґрунтованого висновку щодо правомірності прийнятого ОДПІ податкового повідомлення-рішення.

При перевірці доводів касаційної скарги щодо неправильності здійсненого відповідачем розрахунку земельного податку, колегія суддів, враховуючи інформацію з долученого до матеріалів справи витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 08.11.2012 №1077, встановила, що грошове зобов'язання по земельному податку визначено ОСОБА_2, виходячи із загальної площі належного їй на праві власності нежитлового приміщення - 191,3 кв.м, та з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, що становить 162 958,72 гривень.

Порушень розрахунку ОДПІ розміру земельного податку позивачем не доведено, а судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не встановлено, тому, підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що в межах розгляду даної справи суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, що, відповідно до статті 350 КАС України, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.11.2016 та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова