Справа № 808/1489/18
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

15 листопада 2018 року

м. Дніпро

справа № 808/1489/18

головуючий суддя І інстанції – Лазаренко М.С.,

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді (доповідача) Іванова С.М. ,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.05.2018 року у справі № 808/1489/18 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метнінвест-Промсервіс» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метнінвест-Промсервіс» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році у розмірі 16495721.90 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.05.2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції було невірно застосовано приписи ст. 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», оскільки дана норм встановлює обов’язок держави з працевлаштування перед інвалідами, а не перед підприємствами, що не виконали норматив, та не звільняє роботодавця від обов’язку створення та виділення робочих місць, в тому числі спеціальних робочих місць, пошуку та самостійного працевлаштування інвалідів.

Відзив від відповідача на адресу суду не надходив.

Учасники судового процесу в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх та без фіксування судового розгляду технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 27.02.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Метнінвест-Промсервіс» подало до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 року. У рядку 03 звіту відповідачем самостійно визначено кількість інвалідів – штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності в Україні» у кількості 250-ти осіб.

В свою чергу, в рядку 02 звіту за 2017 рік, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність на підприємстві відповідача, фактично за рік становить 120 осіб.

У зв’язку з невиконанням, на думку позивача, Товариством з обмеженою відповідальністю “Метінвест-Промсервіс” нормативу щодо кількості штатних працівників – інвалідів, позивачем здійснено розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2017 рік, за яким до відповідача застосовано адміністративно-господарські санкції в розмірі 16 485 830,40 грн. та нараховано пеню в розмірі 9 891,50 грн.

Відповідачем в добровільному порядку не було здійснено сплату адміністративно-господарських санкцій та пені, у зв’язку з чим, Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо вжиття заходів для працевлаштування інвалідів, у зв’язку з чим, підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені, відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів” підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Приписами статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення..

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України “Про зайнятість населення”, роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання приписів вказаної статті, Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", який набрав чинності 12.07.2013 року, відповідно до якого форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. У розділі I форми відображаються основні дані про вакансії.

Частиною 3 статті 18-1 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” встановлено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, приписами чинного законодавства встановлено, що до обов’язків підприємства пов’язаних з працевлаштуванням інвалідів входить не тільки створення робочих місць для інвалідів, але і інформування держави про наявність таких місць шляхом подання щорічної звітності до Фонду соціального захисту інвалідів та інформування про попит на робочу силу районного центру зайнятості. Не забезпечення середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу має наслідком застосування до суб’єкта господарювання адміністративно-господарських санкцій.

Разом з тим, законом передбачено випадки, у яких суб'єкт господарювання звільняється від відповідальності за вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Загальні засади відповідальності учасників господарський відносин, зокрема і підстави для звільнення від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що передбачені адміністративно-господарські санкції), регламентовано главою 24 Господарського кодексу України (Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб'єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Як свідчать встановлені обставини справи, 27.02.2018 року підприємством було подано до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік, в якому останнім було самостійно визначено, що на підприємстві у 2017 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 6250 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складає 120 осіб, а загальна кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях складає 250 особу (т.1 а.с.7).

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до Запорізького міського центру зайнятості подавались звіти форми 3-ПН про попит на робочу силу від 03.01.2017 року, від 28.02.2017 року, від 31.03.2017 року, від 09.06.2017 року, від 21.12.2017 року (т. 3 а.с.58, 61, 65, 68, 74).

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що приписами п. 2.1 Порядку подання форми звітності № 3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)”, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316, не передбачено щомісячного обов’язку роботодавця щодо подання до центру зайнятості даних про наявність вільних робочих місць.

Окрім того, відповідач листами від 31.03.2017 року, від 29.05.2017 року № 603/10, від 29.05.2017 року № 603/111, від 12.07.2017 року № 603/144, від 11.08.2017 року № 603/176, від 14.09.2017 року № 603/227, від 25.10.2017 року № 603/287, від 14.11.2017 року № 603/318 повідомляв Маріупольський міський центр зайнятості та Запорізький міський центр зайнятості про незмінність кількості робочих місць для інвалідів (т.3 а.с.82-98).

Поряд з вказаним, відповідач розміщав оголошення до газети «Вісник Промсервіса» про наявність вакансій, що підтверджується копіями сторінок із періодичного видання (т.3 а.с. 107-108).

Також, відповідач приймав участь у різних ярмарках вакансій для осіб з обмеженою працездатністю в Шевченківському районному центрі зайнятості, Запорізькому міському центрі зайнятості, благодійній ярмарці вакансій для осіб з інвалідністю в Маріупольському міському центрі зайнятості.

Відповідно до відповіді Запорізького міського центру зайнятості від 11.04.2018 року № 755/04-11 відмови у працевлаштуванні інвалідів з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Промсервіс» відсутні (т. 3 а.с. 104).

З відповіді Маріупольського міського центру зайнятості від 12.04.2018 № 07/1373/06-16/18 вбачається, що відповідачем надані 3 відмови в працевлаштуванні осіб з обмеженими фізичними можливостями, усі відмови з боку підприємства були обґрунтованими (т. 3 а.с. 105).

Таким чином, аналізуючи встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач у 2017 році здійснив усіх залежних від нього заходів по працевлаштуванню інвалідів на створені ним вакантні робочі місця, у зв’язку з чим, відсутні правові підстави для стягнення з останнього адміністративно-господарських санкцій та пені.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів – залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.05.2018 року у справі № 808/1489/18 – залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі у відповідності до приписів ст. ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко