Справа № 825/2180/18
Суддя: Шелест Світлана Богданівна
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2180/18 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючої судді: Шелест С.Б.

Суддів: Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.

Секретар судового засідання: Коломійцева А.О.

За участі:

Позивача: ОСОБА_2;

Представника Позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.07.18р. у справі №825/2180/18 за позовом ОСОБА_2 до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області про визнання недійсним дисциплінарного висновку

у с т а н о в и в:

у травні 2018 року Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним висновок дисциплінарної комісії Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.05.18р., як такий, що винесений з порушенням норм чинного законодавства.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.07.18р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати рішення з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Апелянт вважає, що судом безпідставно не враховано, що вказаний висновок порушує право Позивача, оскільки містить у собі негативну характеристику ОСОБА_2, як державного службовця. Позивач також вказала на порушення судом норм процесуального права, у зв'язку із допуском до розгляду справи не уповноваженого представника Відповідача.

У судовому засіданні Позивач та її представник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник Відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, через канцелярію суду подав відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та її представника, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу Позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, дисциплінарною комісією Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області за результатами розгляду подання керівника апарату Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.04.18р. та проведеного службового розслідування відносно державного службовця - старшого секретаря суду ОСОБА_2 складено висновок дисциплінарної комісії Ніжинського міськрайонного суду від 23.05.18р. (а.с.8-10).

Згідно цього висновку, у діях секретаря суду ОСОБА_2 вбачається такий склад дисциплінарного проступку як перевищення службових повноважень і наявні всі підстави для притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.

Вважаючи, що такий висновок складений з порушенням визначеної законом процедури, Позивач звернулась з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний висновок не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України, не створює для Позивача жодних юридичних прав та/чи обов'язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів Позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо Позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав.

У даному випадку, колегія суддів не вбачає порушення прав та охоронюваних законом інтересів Позивача оскаржуваним у справі висновком дисциплінарної комісії, з огляду на таке.

За змістом статті 71 Закону України від 10.12.15р. №889-VIII «Про державну службу» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон №889-VIII) з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування.

Службове розслідування стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", проводиться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, а стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", - дисциплінарною комісією у державному органі.

Особи, які проводять службове розслідування, несуть персональну відповідальність за неповноту і необ'єктивність його висновків та за розголошення інформації щодо службового розслідування.

Особи, які проводять службове розслідування, мають право: одержувати пояснення від державного службовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб щодо обставин справи; одержувати у підрозділах державного органу чи за запитом в інших органах необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи; одержувати консультації відповідних спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

Державний службовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; порушувати клопотання про одержання і залучення до матеріалів нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, які причетні до справи; бути присутнім під час виконання відповідних заходів; подавати в установленому порядку скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування.

За результатами службового розслідування складається висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності. Висновок, складений за результатами проведеного службового розслідування центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, передається Комісії.

Згідно приписів статті 72 Закону №889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити, зокрема, висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення.

Частиною 1 статті 77 цього Закону передбачено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб'єкта призначення.

Згідно частини 1 статті 78 Закону №889-VIII рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями категорії "А" до суду, а категорій "Б" і "В" - до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, або до суду.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що висновок службового розслідування є службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки уповноваженими посадовими особами відповідного органу та відображає її результати, є носієм певної інформації. Такий не тягне за собою виникнення, зміну або припинення прав та обов'язків Позивача, оскільки лише передує прийняттю акту індивідуальної дії, який породжує певні правові наслідки для Позивача та підлягає оскарженню у встановленому процесуальним законодавством порядку.

Висновки такого розслідування мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення.

Тобто, оскарженню у судовому порядку підлягають ті рішення Комісії, які прийнято за результатами дисциплінарного провадження, які тягнуть за собою виникнення, зміну або припинення прав та обов'язків Позивача.

Поряд з цим, як установлено колегією суддів, за наслідками проведеного службового розслідування уповноваженим органом не приймалось рішення про накладення на Позивача дисциплінарного стягнення. Дисциплінарне провадження щодо старшого секретаря суду Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_2 закрито на підставі наказу керівника апарату Ніжинського міськрайонного суду від 01.06.18р. №61-ос (а.с.59-60), у зв'язку із неповним проведенням службового розслідування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Матеріалами справи не підтверджуються доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права. Представник Відповідача - ОСОБА_4 діяла в інтересах Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області на підставі довіреності від 14.06.18р. виданої головою Ніжинського міськрайонного суду Пантелієнко В.Г., який є керівником юридичної особи та на підставі визначених законом повноважень має право особисто представляти інтереси юридичної особи (самопредставництво юридичної особи) або через уповноваженого представника.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги Позивача.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.07.18р. у справі №825/2180/18 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.07.18р. у справі №825/2180/18 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.

Повний текст постанови складений: 20.11.2018