Справа № 817/756/18
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1738/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Щербаков В.В.,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 30.08.2018,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , яким просив визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889, та зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату зазначеної грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889, з врахуванням раніше виплаченої суми.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога, передбачена п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ця винагорода має окремий, особливий і разовий характер виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Тому суд дійшов висновку, що Військова частина НОМЕР_1 , нараховуючи та виплачуючи ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні без урахування зазначеної щомісячної додаткової грошової винагороди, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач. Вважає, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення справи і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889, виплачувалася йому щомісячно, з дня її запровадження до дня звільнення з військової служби, тобто мала постійний характер, отже, відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» така винагорода, на думку позивача, повинна бути включена до розрахунку грошової допомоги.

Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому виклала свої заперечення проти вимог та доводів апеляційної скарги. Зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін.

В зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, колегія суддів відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встанови суд, ОСОБА_1 з 1992 року проходив військову службу, останньою посадою була посада заступника начальника озброєння Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Наказом Міністра оборони України від 20.11.2017 року № 818 позивача було звільнено з військової служби у запас за п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.12.2017 року № 293 позивача з 23.12.2017 було виключено зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення в зв`язку зі звільненням у запас. Цим же наказом прийнято рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за 25 календарних років служби.

Як встановив суд з пояснень сторін та письмових доказів листа Військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2018 року № 501/16 та довідки про суму нарахованого грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року до 23.12.2017 року, до переліку складових одноразової грошової допомоги при звільненні, яку розраховано позивачу, щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 889, не включена.

Вважаючи протиправним неврахування відповідачем при обчисленні розміру грошової допомоги при звільненні зазначеної додаткової грошової винагороди, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржених дій відповідача, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше.

Згідно з п. п. 3, 4 ст. 9 цього Закону грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Нормами постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» було встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду (далі винагорода) для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій. Пунктом 2 цієї постанови було встановлено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

До даної постанови неодноразово вносились зміни, а також вона втратила чинність з 01.03.2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704.

З 27.02.2016 року набула чинності наступна редакція цієї постанови, яка також була чинною на день звільнення позивача з військової служби і виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні:

Установити щомісячну додаткову грошову винагороду: 1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 4) військовослужбовцям Національної гвардії (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 5) військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 6) співробітникам кадрового складу (військовослужбовцям) Служби зовнішньої розвідки - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На виконання зазначеної постанови Міністр оборони України наказом від 15.11.2010 року № 595, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.11.2010 року за № 1194/18489, затвердив «Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», положення якої підлягали застосовуванню з 01.10.2010 року.

Пунктами 5, 8, 9, 10 цієї Інструкції було визначено, що винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням. Грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік. Командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

Наказ Міністра оборони України від 15.11.2010 року № 595 втратив чинність з 16.12.2016 на підставі наказу Міністра оборони України від 24.10.2016 року № 550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2016 року за № 1470/29600 (який був чинним до 20.07.2018 року).

Однак, проаналізувавши зміст наказів від 15.11.2010 року № 595 та від 24.10.2016 року № 550, колегія суддів зазначає, що вони є загалом ідентичними, зокрема, наказ № 550 містить такі ж норми, як і наведені вище пункти 5, 8, 9, 10 наказу № 595.

Проаналізувавши зміст наведених вище норм законодавства в їх сукупності і системному зв`язку, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка була передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889, не входила до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога при звільненні, передбачена п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а мала окремий, особливий і разовий характер виплати, оскільки виплачувалась лише тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у вказаній постанові, і тільки за умови, що у фонді грошового забезпечення були передбачені кошти для її виплати, а також дана винагорода виплачувалась як доповнення до суми грошового забезпечення і ставилась в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів.

Також колегія суддів враховує, що аналогічний висновок щодо застосування зазначених вище норм законодавства висловлений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 18.07.2018 у справі № 826/5785/16 (касаційне провадження № К/900/6303/18).

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та висновок Верховного суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Військова частина НОМЕР_1 , нараховуючи та виплачуючи ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889, діла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року у справі № 817/756/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді В. В. Святецький
Л. Я. Гудим
Повне судове рішення складено 21.11.2018 р.