Справа № 2540/2803/18
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2018 року м. Чернігів Справа № 2540/2803/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

представника позивача Чікової Т.А.,

представника відповідача Мірошниченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу, стягнення утриманого грошового забезпечення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 04.09.2018, визнати протиправним та скасувати пункт 21 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 07.07.2018 № 703 «Про результати службового розслідування по факту незаконного списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами» щодо притягнення майора ОСОБА_1 , командира механізованої роти механізованого батальйону, призначеного наказом Міністра оборони України від 22.01.2014 № 14 та перепризначеного на посаду заступника командира механізованого батальйону наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 06.02.2016 № 12, відповідно до пункту 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95, до повної матеріальної відповідальності у сумі 394103,00 грн.; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 утримане грошове забезпечення, стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків у сумі 2504,34 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що пункт 21 оскаржуваного наказу є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки у наказі не було зазначено, які саме дії умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна були вчинені позивачем. Також, наказ не містить і посилань на заподіяну позивачем шкоду, ступінь вини позивача, умови та причини, які сприяли заподіянню шкоду, та її наслідки.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 09.08.2018 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду відзив на позов, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що службове розслідування, за результатами якого прийнято оскаржуваний наказ, було призначено та проведено у строк, визначений у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» та Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95. Також відповідачем у відзиві зазначено, що службовим розслідуванням встановлено усі необхідні елементи для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, а саме: заподіяння прямої дійсної шкоди відповідачу незаконне списання пально-мастильних матеріалів; протиправна поведінка у формі порушення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, положень, порядків та законів України; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди, що відобразилось у невиконанні позивачем його прямих обов`язків; наявність вини у заподіянні шкоди.

У підготовчому судовому засіданні 04.09.2018 представником позивача заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи заяви про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 04.09.2018, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача та приєднано до матеріалів справи заяву про збільшення позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у адміністративному позові.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив суд у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що майор ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира механізованого батальйону.

Згідно з наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.04.2018 № 244 «Про проведення службового розслідування Військовою частиною НОМЕР_2 за фактом нестачі пального та майна служби пального у Військовій частині НОМЕР_1 », комісією Військової частини НОМЕР_2 було проведено службове розслідування, з метою з`ясування причин і умов незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме автомобільний бензин - НОМЕР_3 л та дизельне пальне - 549973 л, на загальну суму 20227067,00 грн.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2018 № 1020 комісією Військової частини НОМЕР_1 , у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», було проведено службове розслідування, з метою з`ясування причин і умов незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме: автомобільний бензин - 219547 л та дизельне пальне - 549973 л, на загальну суму 20227067,00 грн.

За результатами службового розслідування було складено акт службового розслідування, який затверджений командиром Військової частини НОМЕР_1 (без дати його затвердження) (а.с.33-38).

У свою чергу, як вбачається з акту службового розслідування, комісією, під час проведення службового розслідування у Військовій частині НОМЕР_1 , було встановлено наступне.

Аудитом Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту у період з 19 лютого 2018 року по 26 квітня 2018 року у Військовій частині НОМЕР_1 були встановлені порушення вимог пункту 6.4 Порядку списання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12 січня 2015 року № 17, які виявилися в тому, що дорожні (робочі) листи до донесення про наявність та рух пального в обов`язковому порядку не додавались, та в порушення вимог пункту 5.14.7 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 24 грудня 2010 року № 690, що діяло до 02 листопада 2017 року, а також Інструкції з обліку військового майна № 440, що набрала чинності з 03 листопада 2017 року, щомісячні донесення Ф.24 командирами підрозділів не подавались, внаслідок чого було виявлено незаконне (безпідставне) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме: автомобільний бензин - 219547 л та дизельне пальне - 549973 л, на загальну суму 20227067,00 грн.

Аудитом також було встановлено, що в порушення вимог Інструкції про порядок використання автомобільної техніки № 678, переважна кількість дорожніх (робочих) листів, попередньо виписаних до автомобільної, бронетанкової служб, не здавалась, але посадовими особами відповідних служб нові дорожні листи оформлювалися.

Актом службового розслідування Військової частини НОМЕР_1 встановлено, що незаконне списання пального було допущено (з урахуванням наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 30.05.2018 № 341), зокрема, у 2 механізованій роті механізованого батальйону, яке не підтверджене дорожніми листами, на наступну кількість пального: автомобільний бензин - 437 л, дизельне паливо - 20897 л на загальну суму 555121,00 грн., з них за донесенням заступника командира механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 від 25.12.2016 № 224, всього: автомобільний бензин - 437 л, дизельне паливо - 14704 л на загальну суму 394103,00 грн., у зв`язку з чим комісією запропоновано, за порушення вимог статей 11, 16, 58, 111, 112 частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», статей 2, 5, 6, 15, 16 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 № 1225, пункту 6.4 Порядку списання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12.01.2015 № 17, майора ОСОБА_1 (командир механізованої роти механізованого батальйону, призначений наказом Міністра оборони України від 22.01.2014 № 14 та перепризначений на посаду заступника командира механізованого батальйону наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 06.02.2016 № 12), відповідно до пункту 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95, притягнути до повної матеріальної відповідальності у розмірі 394103,00 грн.

Враховуючи вищевикладені результати службового розслідування, командиром Військової частини НОМЕР_1 було прийнято наказ від 07.07.2018 № 703 (з основної діяльності), відповідно до пункту 21 якого майора ОСОБА_1 (командир механізованої роти механізованого батальйону, призначений наказом Міністра оборони України від 22.01.2014 № 14 та перепризначений на посаду заступника командира механізованого батальйону наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 06.02.2016 № 12) за вищевказані порушення притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 394103,00 грн. (а.с.39-44).

На підставі вищевказаного наказу відповідачем у липні 2018 року з майора ОСОБА_1 було утримано 20% від загального розміру його грошового забезпечення у сумі 2504,34 грн., що підтверджується довідкою командира Військової частини НОМЕР_1 , наявною у матеріалах справи (а.с.52).

Вважаючи протиправним пункт 21 оскаржуваного наказу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Так, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Згідно зі статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

У свою чергу, пунктом 1.2 Інструкції про порядок використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністерства оборони України від 10.01.1995 № 10 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 01.01.2013 № 70) (далі Інструкція № 70), встановлено, що ця інструкція визначає основні заходи щодо ефективного та економного використання моторесурсів, палива дизельного, бензину автомобільного, мастильних матеріалів, спеціальних рідин, спирту (далі - пального), планування та облік використання машин в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (далі - військових частинах), а також порядок і особливості використання машин у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України.

Згідно з пунктами 3.20, 3.21 та 3.23 Інструкції № 70 облік використання машин та виконаної роботи проводиться: у дорожньому та маршрутному листах, робочому листі агрегату, у книзі обліку роботи машин, витрат пального та мастильних матеріалів, у журналі обліку роботи автомобільної техніки (додаток 10), у Місячному плані експлуатації військової частини, у паспорті (формулярі) на машину (спеціальну установку, двигун).

Машини військових частин (підрозділів) Збройних Сил України використовуються за дорожнім листом, форма якого встановлена Тимчасовим керівництвом з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 24.12.2010 № 690.

Дорожній лист є розпорядженням командиру підрозділу та водію на виконання завдання. Він є підставою для списування та визначення економії (перевитрачання) пального, а також обліку виконаної роботи.

Дорожній лист виписується у автомобільній службі (технічній частині) військової частини, підписується заступником командира військової частини з озброєння (начальником автомобільної служби або іншими посадовими особами, що відповідають за експлуатацію машини), засвідчується гербовою печаткою та передається під підпис у підрозділ (в окремих випадках черговому по частині).

Дорожні листи вручаються командирові підрозділу, від якого призначені машини, з урахуванням забезпечення достатнього часу для підготовки водіїв і машин до рейсу, але не пізніше 16.00 напередодні виїзду.

Бланки дорожніх листів видаються із складу військової частини за накладною та враховуються в автомобільній службі (технічній частині, штабі) військової частини за книгою обліку наявності та руху матеріальних засобів.

Дорожні листи та їх корінці в автомобільній службі (технічній частині, штабі) пронумеровуються на поточний рік.

Окремо розташованим підрозділам, що здійснюють самостійне заправлення пальним, видаються пронумеровані книги та бланки дорожніх листів під підпис у книзі реєстрації облікових документів.

Використані та повністю оформлені дорожні листи щомісячно, а корінці після використання книжки, здаються підрозділом в автомобільну службу (технічну частину, штаб), про що у книзі реєстрації облікових документів робиться відповідний запис.

У подальшому повністю оформлені дорожні листи (у тому числі із штампом «За плату» та відмічених у книзі реєстрації облікових документів) передаються до фінансового органу для відображення у бухгалтерському обліку та зберігання протягом терміну, встановленого для зберігання первинних документів.

Відповідно до пунктів 8.1 та 8.2 Інструкції № 70 за фактами втрати та несвоєчасної здачі дорожніх листів начальник автомобільної служби щотижнево подає письмову доповідь командиру військової частини для вжиття заходів. Посадові особи, що допускають використання машин не за призначенням, витрату моторесурсів та пального понад установлені норми, притягуються до дисциплінарної, цивільно-правової та матеріальної відповідальності відповідно до законодавства України.

У свою чергу, згідно з Інструкцією з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440 (діє з 03.11.2017) та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.09.2017 за № 1192/31060 (далі Інструкція № 440), остання визначає механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна.

Розділом XVIII Інструкції № 440 визначені особливості обліку пально-мастильних матеріалів, спеціальних рідин, спирту та технічних засобів служби пально-мастильних матеріалів.

Так, пунктом 2 розділу XVIII Інструкції № 440 встановлено, що на заправлення техніки пально-мастильними матеріалами в службі військової частини на кожний підрозділ окремо складається роздавальна (здавальна) відомість, яка передається на виконання начальнику пункту заправлення техніки пальним військової частини. Після закінчення строку її дії (у кінці кожного робочого дня) начальник пункту заправлення техніки пальним військової частини у відомості підбиває підсумки видачі пального (в літрах і кілограмах) і здає її у відповідну службу забезпечення військової частини.

Відпуск пального зі складу військової частини водію паливозаправника або автоцистерни для заправлення техніки здійснюється під підпис у книзі обліку військового майна, що видається в тимчасове користування. Одночасно начальник служби забезпечення військової частини видає під підпис у книзі реєстрації облікових документів водію паливозаправника (автоцистерни) роздавальну (здавальну) відомість, за якою водій паливозаправника (автоцистерни) проводить заправлення техніки пальним та приймання пального, яке зливається з неї. Заправлення та приймання пального оформляються окремими роздавальними (здавальними) відомостями. Після закінчення заправлення (приймання) пального роздавальну (здавальну) відомість і пальне, яке залишилося (прийняте), водій паливозаправника (автоцистерни) здає на склад військової частини. Начальник складу ставить свій підпис у книзі обліку військового майна, що видається в тимчасове користування, про приймання від водія паливозаправника (автоцистерни) пального і роздавальних (здавальних) відомостей. У кінці кожного робочого дня начальник складу військової частини в роздавальній (здавальній) відомості підбиває підсумки видачі пального (у літрах і кілограмах) та здає її у відповідну службу забезпечення військової частини (пункт 3 розділу XVIII Інструкції № 440).

Згідно з пунктами 4, 5, 6 розділу XVIII Інструкції № 440 пальне, отримане на складі (пункті заправлення) військової частини підрозділом, який проводить самостійне заправлення техніки пальним штатними засобами, обліковується в цьому підрозділі в книзі обліку військового майна (склад, підрозділ). Видавання пального в підрозділі, який проводить самостійне заправлення техніки пальним штатними засобами, здійснюється за роздавальними (здавальними) відомостями з відповідними записами про кількість виданого пального в дорожніх листах (додаток 82) і робочих листах агрегатів (додаток 83). Зняття пально-мастильних матеріалів з обліку підрозділу, який проводить самостійне заправлення техніки пальним, здійснюється щомісяця (під час повернення підрозділу до розташування військової частини) на підставі донесень про наявність та рух військового майна, які оформлюються командирами цих підрозділів.

Облік роботи техніки і витрати пального у підрозділі, який не здійснює самостійного заправлення техніки, ведеться у відповідних службах забезпечення військової частини. У військовій частині пальне, використане підрозділами військової частини, знімається з їх обліку на підставі донесень про наявність та рух військового майна, які оформлюються командирами підрозділів відповідно до вимог Порядку списання військового майна та щомісяця надаються до служби забезпечення.

Відповідно до додатку 82 до Інструкції № 440 (пункт 4 розділу XVIII) «Пояснення щодо оформлення дорожнього листа» дорожні листи у службі забезпечення зберігаються 6 місяців, після чого перевіряються комісією військової частини і знищуються за актом.

При цьому, пунктом 6.4 Порядку списання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12.01.2015 № 17 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 31.01.2015 за № 118/26563, передбачено, що у військовій частині пальне, яке використане підрозділами, списується за донесеннями про наявність та рух військового майна. Донесення складається на підставі записів, зокрема, у дорожніх листах - при використанні наземних транспортних засобів та плавучих засобів.
В той же час, загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі - Положення № 243/95).

Відповідно до пункту 2 Положення № 243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Пунктами 3, 4 Положення № 243/95 встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди.

Пунктом 8 Положення № 243/95 встановлено, що залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Відповідно до пункту 10 Положення № 243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення (Розділ II «Обмежена матеріальна відповідальність»).

Випадки застосування до військовослужбовців повної матеріальної відповідальності обмежені та чітко визначені пунктом 13 Положення № 243/95, а саме, застосування повної матеріальної відповідальності можливо, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Згідно з пунктом 17 Положення № 243/95 командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У свою чергу приписами пунктів 17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення № 243/95-ВР передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди. До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини. Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.

Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини. Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин.

Пунктом 37 Положення № 243/95 встановлено, що матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; не встановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повної матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у випадках, передбачених пунктом 3 Положення № 243/95, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяною шкодою.

Отже, щоб притягнути особу до повної матеріальної відповідальності необхідно наявність чотирьох умов, визначених пунктом 13 Положення № 243/95, з поміж них - вини у заподіянні шкоди, яка, за вказаним пунктом, може бути у формі умислу або необережності.

Аналізуючи положення пунктів 3, 10-15 Положення № 243/95, суд дійшов висновку, що обсяг матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена) ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до повної матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, а тому, суд вважає, що відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою.

Таким чином, для притягнення військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.

Як вбачається з акту службового розслідування та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2018 № 703 «Про результати службового розслідування по факту незаконного списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами», висновки про заподіяння майором ОСОБА_1 (командир механізованої роти механізованого батальйону, призначений наказом Міністра оборони України від 22.01.2014 № 14 та перепризначений на посаду заступника командира механізованого батальйону наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 06.02.2016 № 12) матеріальної шкоди державі в особі Військової частини НОМЕР_1 було зроблено відповідачем фактично за наслідками проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 19.02.2018 по 26.04.2018.

Водночас наявні в матеріалах справи довідка від 26.04.2018 про результати аудиту відповідності діяльності служби пально-мастильних матеріалів Військової частини НОМЕР_1 за період з 06.05.2015 по 28.02.2018 (а.с.45-47) та акт службового розслідування, що був затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 без зазначення дати його затвердження (а.с.33-38), не містять жодних посилань на фактичні обставини розтрати паливно-мастильних матеріалів саме позивачем.

Суд зауважує, що матеріали службового розслідування та матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про те, що саме з вини позивача, у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо контролю за наявністю та законністю витрачання і списання пального, державі було завдано збитки.

Крім того, суд зазначає, що повна матеріальна відповідальність військовослужбовців настає тільки у разі, якщо військовослужбовець умисно знищив, пошкодив, зіпсував, здійснив розкрадання або незаконне витрачання військового майна.

В той же час притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності з підстав виявлення відсутності дорожніх листів не свідчить про розкрадання, пошкодження, втрату чи незаконне використання військового майна, погіршення або заниження його цінності, оскільки з 03.11.2017 строк зберігання дорожніх листів становить 6 місяців, а тому на момент проведення аудиту вони могли бути знищені.

Суд вважає, що ні аудитом, ні службовим розслідуванням не підтверджено вини саме позивача у втраті військового майна.

Також суд зважає на той факт, що аудит Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту було завершено 26.04.2018, про що складено довідку, з якої вбачається, що майну Військової частини НОМЕР_1 завдано матеріальної шкоди, тобто фактично виявлено шкоду.

Як зазначено судом вище, у відповідності до пункту 17 Положення № 243/95-ВР, розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Водночас службове розслідування у Військовій частині НОМЕР_1 було призначено 04.06.2018 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 1020, тобто розпочато після спливу одного місяця після виявлення шкоди, що вже свідчить про відсутність можливості завершення його протягом одного місяця з дня виявлення шкоди та порушення відповідачем вимог пункту 17 Положення № 243/95-ВР.

При цьому суд зазначає, що у наявному в матеріалах справи акті службового розслідування, затвердженому командиром Військової частини НОМЕР_1 (а.с.33-38), відсутня дата його затвердження, що унеможливлює встановлення дати завершення службового розслідування.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що у порушення пункту 22 Положення № 243/95, у матеріалах службового розслідування відсутній відповідний запис про ознайомлення позивача з матеріалами службового розслідування.

Крім того, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження проведення командиром Військової частини НОМЕР_1 , після розгляду матеріалів розслідування, особистої бесіди з позивачем, який притягається до повної матеріальної відповідальності, що передбачено пунктом 23 Положення № 243/95.

Зазначене вище свідчить, що відповідачем, під час проведення службового розслідування, не було дотримано вимог Положення № 243/95.

Разом з тим, суд враховує, що в силу частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1,2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З системного аналізу вимог чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і настанням шкоди, вина позивача у заподіянні шкоди військовій частині, які згідно з пунктом 3 Положення № 243/95 є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, що унеможливлює притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що пункт 21 оскаржуваного наказу прийнятий без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, всупереч статті 19 Конституції України.

Згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування пункту 21 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 07.07.2018 № 703 «Про результати службового розслідування по факту незаконного списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами» щодо притягнення майора ОСОБА_1 , командира механізованої роти механізованого батальйону, призначеного наказом Міністра оборони України від 22.01.2014 № 14 та перепризначеного на посаду заступника командира механізованого батальйону наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 06.02.2016 № 12, відповідно до пункту 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95, до повної матеріальної відповідальності у сумі 394103,00 грн. і задоволення позовних вимог у цій частині.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 утриманого грошового забезпечення, стягнутого в рахунок відшкодування нанесених державі збитків у сумі 2504,34 грн., суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, на підставі оскаржуваного наказу відповідачем у липні 2018 року з майора ОСОБА_1 було утримано 20% від загального розміру його грошового забезпечення у сумі 2504,34 грн., що підтверджується довідкою командира Військової частини НОМЕР_1 , наявною у матеріалах справи (а.с.52).

Разом з тим, судом задоволено позовну вимогу ОСОБА_1 та визнано протиправним і скасовано наказ, на підставі якого з нього утримано 20% від загального розміру його грошового забезпечення.

У свою чергу приписами пункту 24 Положення № 243/95-ВР передбачено, що у разі скасування наказу утримані суми повертаються.

За таких обставин та зважаючи на той факт, що дана позовна вимога є похідною від основної позовної вимоги, яку судом задоволено, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її задоволення.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування пункту наказу, стягнення утриманого грошового забезпечення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 21 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 ) (з основної діяльності) від 07.07.2018 № 703 «Про результати службового розслідування по факту незаконного списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами» щодо притягнення майора ОСОБА_1 (Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ), командира механізованої роти механізованого батальйону, призначеного наказом Міністра оборони України від 22.01.2014 № 14 та перепризначеного на посаду заступника командира механізованого батальйону наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 06.02.2016 № 12, відповідно до пункту 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95, до повної матеріальної відповідальності у сумі 394103 (триста дев`яноста чотири тисячі сто три) грн. 00 коп.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) утримане грошове забезпечення, стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків у сумі 2504 (дві тисячі п`ятсот чотири) грн. 34 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, через Чернігівський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду у повному обсязі виготовлено 23.11.2018.

Суддя В.В. Падій