Справа № 2540/3194/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/3194/18 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.

суддів Сорочко Є.О.

Коротких А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника» на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 року по справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника» до Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленька Андрія Миколайовича про визнання дій неправомірними, та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленька Андрія Миколайовича, в якому просить визнати протиправними, такими, що порушують права позивача, дії відповідача у виконавчому провадженні № 255А/2 (в АСВП № 13202541), пов'язані з винесенням ним постанов по поновленню виконавчого провадження та відкриттю нового виконавчого провадження відносно грошових вимог, які виникли до моменту порушення 23.01.2008 Господарським судом Чернігівської області справи № 9/646 про банкрутство КП «Служба Єдиного Замовника» і відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вважаються погашеними, оскільки не заявлялись до суду для їх включення до реєстру кредиторських вимог з метою задоволення, а також накладення ним арешту на всі рахунки підприємства з метою стягнення цих грошових коштів, вимоги відносно яких відповідно до закону вважаються погашеними, і скасувати постанову ВП № 13202541 від 11.09.2018 про поновлення вчинення виконавчих дій по задоволенню кредиторських вимог на підставі постанови від 27.04.2007 про об'єднання виконавчих проваджень; постанову ВП № 57205385 від 12.09.2018 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору б/н від 27.04.2007 у сумі 16930,00 грн.; постанову ВП № 13202541 від 12.09.2018 про стягнення витрат на виконавче провадження у сумі 719,94 грн.; постанову ВП № 13202541 від 12.09.2018 про арешт коштів КП «Служба Єдиного Замовника» на суму 54025,87 грн., як такі, що винесені всупереч вимогам частин першої, другої статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, шо діяла до 19.02.2013), яким було врегульовано процедуру задоволення КП «Служба Єдиного Замовника» всіх існуючих грошових вимог зі строком настання до 23.01.2008 і фактично стосуються вже погашених згідно вимог закону грошових вимог.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, просить оскаржуване судове рішення скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовані обставини справи, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду - скасуванню, з наступних підстав.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як встановлено колегією суддів, суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження у справі з підстав того, що вказані позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивачем заявлені вимоги про визнання протиправними дій та скасування постанов про поновлення вчинення виконавчих дій, про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат на виконавче провадження, про арешт коштів, які прийняті в межах зведеного виконавчого провадження, відкритого щодо виконання наказу № 13/77, виданого 19.03.2007 господарським судом Чернігівської області.

Однак, колегія суддів частково не може погодитись з вказаними висновками, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

У ч.1 ст.287 КАС України, зазначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, постановлених в порядку цивільного судочинства визначається Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Аналіз вищевикладених положень свідчить, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення сторонами виконавчого провадження, здійснюється за правилами того судочинства, якими суд керувався при прийнятті цього судового рішення.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що позовна заява Комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника» в частині вимог про скасування постанов головного державного виконавця Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області Ленька А.М. про поновлення вчинення виконавчих дій по задоволенню кредиторських вимог, на підставі постанови від 27.04.2007 про об'єднання виконавчих проваджень та про арешт коштів КП «Служба Єдиного Замовника» на суму 54025,87 грн., не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на те, що дані позовні вимоги стосуються порушення прав особи під час виконання наказу № 13/77, виданого 19.03.2007 Господарським судом Чернігівської області, та враховуючи положення ст. 287 КАС України, ст.74 Закону №1404-VIII, позивачу слід звернутися до суду, який видав виконавчий лист (в порядку ГПК України).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, судом першої інстанції вірно застосовано положення п.1 ч. 1 ст. 170 КАС України, до позовних вимог про поновлення вчинення виконавчих дій по задоволенню кредиторських вимог на підставі постанови від 27.04.2007 про об'єднання виконавчих проваджень та про арешт коштів КП «Служба Єдиного Замовника» на суму 54025,87 грн.

Разом з тим, норма Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, є імперативною.

Колегія суддів зазначає, що Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», яким надано право сторонам, іншим учасникам та особам оскаржувати, зокрема, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, набрав чинності 5 жовтня 2016 року, відтак, саме з 5 жовтня 2016 року юрисдикційно спори про оскарження постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору відносяться до адміністративних судів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог про визнання дій Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленька Андрія Миколайовича про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору б/н від 27.04.2007 у сумі 16930,00 грн. та про стягнення витрат на виконавче провадження у сумі 719,94 грн. суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про непідсудність таких адміністративному суду, а відтак, в цій частині ухвала Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 року підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, зазначивши ч.6 ст.21 КАС України як підставу для відмови в об'єднанні в одне провадження кількох вимог позивача, які належить розглядати в порядку різного судочинства, оскільки в даному випадку такі вимоги не є пов'язаними між собою, та такі слід розглядати окремо, в порядку адміністративного та господарського судочинства відповідно.

Відтак, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження та частково спростовують висновки суду першої інстанції.

За змістом частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права щодо частини позовних вимог, що призвело до порушення норм процесуального права, це є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції в частині, та в цій частині направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника» - задовольнити частково.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 року про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання дій Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленька Андрія Миколайовича протиправними, скасування постанови ВП № 57205385 від 12.09.2018 Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Ленька Андрія Миколайовича про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору б/н від 27.04.2007 у сумі 16930,00 грн.; та постанови ВП № 13202541 від 12.09.2018 про стягнення витрат на виконавче провадження у сумі 719,94 грн. - скасувати, а справу в цій частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

А.Ю. Коротких

Повний текст постанови виготовлено 21 листопада 2018 року.