Справа № 809/1332/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/648/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

представника відповідача Юрчука Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року (прийняте у м. Івано-Франківську суддею Чуприною О.В.) в адміністративній справі № 809/1332/17 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Малотур'янська сільська рада Долинського району Івано-Франківської області, про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - ГУ ДФС в Івано-Франківській області) від 07.09.2017 за № 22709-13, яким йому визначено податкове зобов'язання за платежем: «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є безпідставним та протиправним, так як при визначені суми податкового зобов`язання на 2016 рік відповідач неправомірно застосував ставку податку на нерухоме майно встановлену рішенням Малотур`янської сільської ради від 30.01.2015 на 2015 рік.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДФС в Івано-Франківській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та з помилковим застосування норм матеріального права.

Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що застосування ставки податку в розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлена рішенням органу місцевого самоврядування без порушень вимог законодавства, є правомірним.

Також вважає правомірним застосування максимально передбаченої пільги для житлового будинку, а саме - 120 кв. метрів, а не 400 кв. метрів, як встановлено рішенням Малотур'янської сільської ради «Про встановлення ставки податку на майно» за № 892-28/14 від 30 січня 2015 року.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є безпідставною і не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, позивачу в АДРЕСА_1 Долинського району Івано-Франківської області на підставі нотаріально-посвідченого договору дарування від 09.07.2014 належить на праві приватної власності житловий будинок, зазначений в плані літерою «А» загальною площею 474,1 кв. м, житловою площею 234,3 кв. м; з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня, зазначена в плані літерою «Б» площею 140,1 кв. м; господарський блок, зазначений в літерою «В» площею 106,6 кв. м; шопа, ворота, зазначені в плані за № 1; огорожа, зазначені в плані за № 2; криниці, зазначені в плані за №№ 3 і 4 (а.с. 159 - 160).

Цей договір дарування та речове право на вказане домоволодіння зареєстровано за позивачем у встановленому порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.07.2014 за індексним № 24017865, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 01.08.2018 за №132912180 (а.с. 153, 161).

23.09.2017 позивач отримав від контролюючого органу повідомлення від 14 вересня 2017 р. за № 844/10/09-05-13/613 про те, що Законом України від 24.12.2015 № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема до ст. 266, що набрали чинності з 01.01.2016. Вказаними змінами передбачено ставки податку для об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр оподаткування.

Крім того, контролюючий орган повідомив позивача, що Прикінцевими положеннями Закону від 24.12.2015 № 909-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня набрання чинності цим законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів та що суму грошового зобов'язання позивачу визначено відповідно до ставки на нерухоме майно, встановлено рішенням Малотур'янської сільської ради від 30.12.2015.

Разом з повідомленням він направив позивачу податкове повідомлення-рішення за № 22709-13 від 07.09.2017, яким ОСОБА_3 визначена сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості за податковий період 2016 рік в розмірі 4879,5 грн (а.с. 18 - 20).

Вважаючи, що зазначене податкове повідомлення-рішення є протиправним, ОСОБА_3 оскаржив його до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідач, приймаючи податкове повідомлення-рішення за № 22709-13 від 07.09.2017, діяв не на підставі законів України, а також без урахування усіх обставин, які мають значення для правильного визначення ОСОБА_3 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як власнику об'єкта житлової нерухомості.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (набрав чинності 01.01.2015; далі - Закон № 71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Також Законом № 71-VIII було запроваджено низку правових норм, що регулювали питання справляння місцевих податків.

Згідно із пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України (далі - ПК України; в редакції Закону № 71-VIII) місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зі змісту наведених законодавчих норм випливає, що встановлення податку на майно, зокрема, в частині в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відноситься до компетенції місцевої ради.

Одночасно підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Прикінцеві положення Закону № 71-VIII рекомендували встановити місцевим радам податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік у 2015 році. Проте така рекомендація не може розглядатися як скасування чинної норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, яка імперативно врегульовує порядок опублікування і застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку.

Суд також вважає за необхідне відзначити, що незважаючи на дію в 2015 році положень другого абзацу пункту 4 Прикінцевих положень Закону № 71-VІІІ щодо незастосовування до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», дія імперативних положень підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України не була зупинена жодним законом.

Таким чином, навіть прийняті на рекомендацію Верховної Ради України рішення місцевих рад не можуть застосовуватися інакше, ніж це передбачено підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України.

З матеріалів справи видно, що пунктом 1 рішення Малотур'янської сільської ради «Про встановлення ставки податку на майно» за № 892-28/14 від 30 січня 2015 року встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування.

Пунктом 1.1 цього ж рішення надані пільги зі сплати вказаного податку, згідно яких база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податків зменшується для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості на 400 кв. метрів (а.с. 15).

Враховуючи вищенаведене, рішення місцевої ради стосовно встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняте в 2015 році та опубліковане в січні 2015 року, не може бути застосоване в 2015 році. Таке рішення передбачало плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки вважається встановленим місцевою радою.

Таким чином, суд погоджується з доводами податкового органу про те, що у звітному 2016 році, з 01.01.2016 правомірним є застосування ставки податку, встановленої пунктом 1 рішення Малотур'янської сільської ради за № 892-28/14 від 30.01.2015 у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у відповідності до чинної станом на 30 січня 2015 року редакції підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України Малотур'янська сільська рада на законних підставах збільшила граничну межу житлової нерухомості, на яку зменшується база оподаткування, до 400 кв.м.

Враховуючи при цьому приписи пункту 4.5 статті 4 ПК України, суд зазначає, що встановлена сільською радою в січні 2015 року податкова пільга зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 400 кв. м підлягала застосуванню в 2016 звітному році, з 01.01.2016, так як і відповідна ставка податку, яка встановлена тим же рішенням ради.

Разом з тим, відповідно до пункту 7 розділу 2 «Прикінцеві Положення» Закону України від 24.12.2015 № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (який набрав чинності 01.01.2016) рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

На виконання вимог пункту 7 розділу 2 «Прикінцеві Положення» Закону України від 24.12.2015 № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» та письмової рекомендації Долинської ОДПІ ГУ ДФС в області від 15.01.2016 про перегляд в місячний термін прийнятих на 2016 рік рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, яка надійшла до третьої особи 20.01.2016, Малотур`янська сільська рада прийняла рішення від 12.02.2016 за № 78-3/16.

Пунктом 1 цього рішення на 2016 рік встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, серед яких, для об'єктів житлової нерухомості у розмірі 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. м бази оподаткування. Як і в попередньому випадку для об'єктів нежитлової нерухомості встановлена аналогічна ставка. Також рішенням надано пільги зі сплати податку, зокрема, для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. м. Поряд з іншим, пунктом 4 рішення ради визнано таким, що втратило чинність рішення Малотур`янської сільської ради від 30.01.2015 за № 892-28/14 (а.с. 12, 13, 156).

Пунктом 4 розділу 2 «Прикінцеві Положення» Закону України від 24.12.2015 № 909-VIII установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

За таких обставин, з 12.02.2016 правомірним є застосування ставки податку, встановленої пунктом 1 рішення Малотур'янської сільської ради за № 78-3/16 від 12.02.2016 у розмірі 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування.

Отже, відповідач, приймаючи податкове повідомлення-рішення за № 22709-13 від 07.09.2017, діяв без урахування усіх обставин, які мають значення для правильного визначення ОСОБА_3 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як власнику об'єкта житлової нерухомості.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суд при відправленні судочинства не може підміняти повноваження орган контролю, в тому числі щодо обчислення податків та зборів. Такий обов'язок у спірних відносинах відповідно до вимог ПК України покладено саме на відповідача.

Відтак, ГУ ДФС в Івано-Франківській області не позбавлено за наслідками розгляду справи обов'язку на вірне обчислення і нарахування позивачу відповідного розміру податку в межах строків, визначених ПК України.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року в адміністративній справі № 809/1332/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова в повному обсязі складена 20 листопада 2018 року.