Справа № 821/1085/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/1085/18

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, в якому просив:

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-1) стосовно неналежного забезпечення соціального і правового захисту громадянина України ОСОБА_1 (далі - позивач) та систематичного порушення умов його контракту, в частині порушення конституційних прав позивача на належне грошове та пенсійне забезпечення (далі - позовна вимога №1).

2. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно невиплати суми посадового окладу ОСОБА_1 за січень 2016 року, в розмірі 1052 грн. (далі - позовна вимога №2).

3. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно порушення порядку індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року, із врахуванням індексу споживчих цін у відповідний місяць та рік (далі - позовна вимога №3).

4. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови позивачу щодо проведення перерахунку та виплати належного йому грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 рік та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року) (далі - позовна вимога №4).

5. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови щодо проведення відповідного перерахунку розміру одноразової грошової допомоги позивача у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків від місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (з врахуванням всіх основних видів грошового забезпечення, всіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (включаючи щомісячну додаткову грошову винагороду), премії та індексації) та пов`язаної з цим відмови у виплаті частки несплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (тобто, із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) (далі - позовна вимога №5).

6. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно видання стосовно ОСОБА_1 незаконного наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.06.2017 року №135, в частині, «Утримати за 26 (двадцять шість) діб використаної чергової відпустки за 2017 рік» (далі - позовна вимога №6).

7. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно проведення утримання суми нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення за 26 (двадцять шість) діб військової служби на суму 9 869 гривень 50 копійок із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» (далі - позовна вимога №7).

8. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови щодо проведення позивачу виплати суми грошового забезпечення за 26 (двадцять шість) діб військової служби (тобто суми, що складає 9 869 гривень 50 копійок), яку було незаконно утримано під час звільнення із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» (далі - позовна вимога №8).

9. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно порушення встановленого порядку розгляду звернень громадян (щодо повноти, об`єктивності та належного оформлення відповіді на мої звернення, із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, із зазначенням порядку оскарження прийнятого рішення і вжитих заходів), тобто порядку передбаченого статтями 1, 4, 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» (далі - позовна вимога №9).

10. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови у компенсації втрати частини доходу позивача з 09.06.2017 року (далі - позовна вимога №10).

11. Визнати протиправними дії Міністерства оборони України (далі - відповідач- 2) стосовно неналежного забезпечення соціального і правового захисту громадянина України ОСОБА_1 та систематичного порушення умов його Контракту, в частині порушення конституційних прав позивача на належне грошове та пенсійне забезпечення (далі - позовна вимога №11).

12. Визнати протиправними дії Міністерства оборони України стосовно порушення встановленого порядку розгляду звернень громадян (щодо повноти, об`єктивності та належного оформлення відповіді на мої звернення, із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, із зазначенням порядку оскарження прийнятого рішення і вжитих заходів), тобто порядку передбаченого статтями 1, 4, 7, 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» (далі - позовна вимога №12).

13. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 своєчасно не виплачену частину грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплачену частку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.) (далі - позовна вимога №13).

14. У зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.)), зобов`язати частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року (далі - позовна вимога №14).

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині позовних вимог:

- щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно видання стосовно ОСОБА_1 незаконного наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.06.2017 року №135, в частині, «Утримати за 26 (двадцять шість) діб використаної чергової відпустки за 2017 рік»;

- щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно проведення утримання суми нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення за 26 (двадцять шість) діб військової служби на суму 9 869 грн. 50 коп. із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби»;

- щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови щодо проведення позивачу виплати суми грошового забезпечення за 26 (двадцять шість) діб військової служби (тобто суми, що складає 9 869 грн. 50 коп.), яку було незаконно утримано під час звільнення із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби».

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову ухвалу, якою поновити строку звернення до суду та направити справу до суду першої інстанції. Доводами апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції помилково прийняв рішення про залишення частини позовних вимог без розгляду, оскільки судом порушено його майнові права на отримання належної одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 зазначила, що позовні вимоги №6,7,8 які залишено судом без розгляду, фактично стосуються наказу №135 від 08.06.2017 року, в частині утримання з позивача коштів за 26 діб використаної відпустки, а тому предметом позову в цій частині вимог є правомірність цього наказу, про існування якого позивач дізнався 08.06.2017 року, а тому судом першої інстанції обґрунтовано було залишено позовні вимоги в цій частині без розгляду так як позивач звернувся за захистом свого права до суду лише 06.06.2018 року.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 ст.312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 року адміністративний позов було залишено без руху, оскільки позивачем було пропущено строк звернення до суду.

На виконання вимог ухвали суду позивачем було надано заяву про поновлення строку та пояснення, на підставі яких судом було відкрито провадження у справі.

Військовою частиною НОМЕР_1 було подано до суду першої інстанції клопотання про залишення позовних вимог без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, яке судом першої інстанції було задоволено частково в частині вимог №6,7,8.

Залишаючи позов в частині позовних вимог №6,7,8 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позовних вимог №6,7,8 є визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо видання стосовно позивача наказу від 08.06.2017 року №135 в частині утримання за 26 діб використаної чергової відпустки за 2017 рік, визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 стосовно проведення утримання суми нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за 26 діб військової служби (на підставі зазначеного наказу) та визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови щодо проведення позивачу виплати суми грошового забезпечення за 26 діб військової служби, яку було незаконно утримано під час звільнення із суми нарахованої одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Тобто, ці позовні вимоги пов`язані з проходженням та звільненням з публічної служби, обмежені місячним строком звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частинами 1,5 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В редакції КАС України, яка діяла до 15.12.2017 року, ч.2 ст.99 КАС України встановлювались аналогічні строки звернення до суду.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України наведено визначення публічної служби - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Дослідивши адміністраивний позов, зокрема позовні вимоги №6,7,8, судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги пов`язані з проходженням та звільненням з публічної служби (в даному випадку - військової служби), які обмежені місячним строком звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У відповідності до частини 2 цієї статті якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції залишено без розгляду позовні вимоги: щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно видання стосовно ОСОБА_1 незаконного наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.06.2017 року №135, в частині, «Утримати за 26 (двадцять шість) діб використаної чергової відпустки за 2017 рік»; щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно проведення утримання суми нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення за 26 (двадцять шість) діб військової служби на суму 9 869 грн. 50 коп. із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби»; щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 стосовно відмови щодо проведення позивачу виплати суми грошового забезпечення за 26 (двадцять шість) діб військової служби (тобто суми, що складає 9 869 грн. 50 коп.), яку було незаконно утримано під час звільнення із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби».

Дослідивши зазначені позовні вимоги №6,7,8 судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені спірні правовідносини виникли на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №135 від 08.06.2017 року в частині утримання з позивача коштів за 26 діб використаної чергової відпустки.

Таким чином вірним є висновок суду першої інстанції, що предметом розгляду вказаних позовних вимог є правомірність дій, щодо винесення оскарженого наказу командиром військової частини НОМЕР_1 №135 від 08.06.2017 року, правомірність самого наказу, а також дії щодо його виконання.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується апелянтом ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі, що про існування відповідного наказу ОСОБА_1 стало відомо 06.11.2017 року з отриманих довідок військової частини НОМЕР_1 про розмір грошового забезпечення позивача №№1367, 1368, 1369 від 02.11.2017 року.

З огляду на зазначене місячний строк на оскарження вищезазначених позовних вимог №6,7,8 сплинув 06.12.2017 року, однак ОСОБА_1 звернувся до суду 06.06.2018 року, тобто з порушенням строку звернення до суду більше як на півроку.

Крім того судова колегія звертає увагу, що про наявність самого наказу №135 від 08.06.2017 року позивачу стало відомо в день його видання, однак у встановлений законом строк його не оскаржив.

Посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року щодо положення ч.2 ст. 233 КУпП колегія суддів вважає недоречним, оскільки утримання грошового забезпечення за 26 діб в сумі 9869,50 грн. було здійснено на виконання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.06.2017 року №135, про який позивач знав з 06.11.2017 року, однак у встановлений законом строк не оскаржив його протиправність.

Таким чином, у позивача не виникло право стягнення цієї суми, в силу діючого наказу про утримання за 26 діб використаної чергової відпустки за 2017 рік №135 від 08.06.2017 року.

А отже позовні вимоги, пов`язанні з проходженням та звільненням з публічної служби обмежуються місячним строком звернення до суду, і відраховуються з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав свобод чи інтересів.

В апеляційній скарзі апелянт вважає, що строк пропущено з поважних причин, оскільки позивач намагався вирішити спірні питання шляхом досудового врегулювання цих відносин та також перебував на амбулаторному лікуванні значний період часу, однак зазначені підстави не є достатніми та поважними для поновлення строку подання позову щодо оскарження позовних вимог №6,7,8.

На підставі статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001р. зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Судовою колегією не приймаються доводи апелянта, що судом було розглянуто клопотання позовача про поновлення пропущенного строку та відкрито провадження у справі, а тому незаконно було в подальшому залишено позовні вимоги без розгляду, оскільки відповідно до ч.4 ст.123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи, що позовну заяву, зокрема, в частині позовних вимог №6,7,8 подано позивачем після закінчення строку, встановленого КАС України, підстави викладені позивачем для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо залишення позову в частині позовних вимог без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов