Справа № 816/1074/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2018 року

Київ

справа №816/1074/17

провадження № К/9901/5004/17, К/9901/5008/17, К/9901/5013/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Полтавської області, за участю третьої особи - Державна судова адміністрація України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційними скаргами Апеляційного суду Полтавської області, Державної судової адміністрації України, ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду, прийняту 07 серпня 2017 року у складі головуючого судді - Супруна Є.Б., та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду, постановлену 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді - Присяжнюк О.В., суддів: Курило Л.В., Бартош Н.С.,

І. Суть спору

1. У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Апеляційного суду Полтавської області, за участю третьої особи - Державної судової адміністрації України, в якому просив:

1.1. визнати протиправними дії Апеляційного суду Полтавської області по нарахуванню йому з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року суддівської винагороди, виходячи з мінімального прожиткового мінімуму (а не мінімальної заробітної плати) відповідно до Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій та статус суддів" (далі - Закон №2453-VI);

1.2. зобов'язати Апеляційний суд Полтавської області здійснити перерахунок суддівської винагороди, нарахованої та виплаченої позивачу з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року, виходячи з розміру посадового окладу, обчисленого згідно зі статтею 133 Закону №2453-VI (виходячи з мінімальної заробітної плати);

1.3. встановити факт наявності дискримінації у виплаті заробітної плати починаючи з 01 січня 2017 року в порівнянні із суддями, які пройшли кваліфікаційне оцінювання;

1.4. зобов'язати Апеляційний суд Полтавської області для усунення факту дискримінації донарахувати йому заробітну плату за період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року у розмірі не меншому ніж отримує суддя, який пройшов кваліфікаційне оцінювання.

2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до частини третьої статті 133 Закону №2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Статтею 8 Закону №1801-VІІІ встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3 200 грн. Відтак, посадовий оклад судді місцевого суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання визначається відповідно до розміру визначеного частиною третьою статті 133 Закону №2453-VI. Однак, за період січень-червень 2017 року відповідач, в порушення зазначених норм нарахував та виплатив позивачу суддівську винагороду у меншому розмірі ніж передбачено законодавством, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. ОСОБА_1 постановою Верховної Ради України від 05 липня 2001 року №2613-ІІІ обраний на посаду судді Гребінківського районного суду Полтавської області безстроково.

4. Відповідно до Указу Президента України від 19 грудня 2001 року №1237/2001 "Про переведення суддів" наказом в.о. голови Апеляційного суду Полтавської області від 05 березня 2002 року був зарахований на роботу на посаді судді Апеляційного суду Полтавської області у судову палату в цивільних справах з 05 березня 2002 року в порядку переведення з Гребінківського районного суду Полтавської області.

5. Згідно з штатним розписом Апеляційного суду Полтавської області на 2017 рік посадові оклади суддів затверджені на рівні 17 600 гривень.

6. З довідки Апеляційного суду Полтавської області про загальну суму доходу позивача за період січень - червень 2017 року від 17 липня 2017 року № 06-29/299 вбачається, що суддівська винагорода позивача у період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року нараховувалася виходячи із посадового окладу 11 мінімальних заробітних плат у розмірі 1 600,00 гривень.

7. Доплата за вислугу років позивачу нараховувалася виходячи із цього ж окладу у розмірі 60% посадового окладу.

8. Також у спірному періоді позивачу надавалися відпустки, а саме:

1) згідно з наказом голови Апеляційного суду Полтавської області від 09 лютого 2017 року №07-16/20 - додаткова відпустка за 2017 рік 16 лютого 2017 року та 21 лютого 2017 року;

2) згідно з наказом в.о. голови Апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2017 року №07-16/45 - частина додаткової оплачуваної відпустки за 2017 рік тривалістю 1 календарний день - 05 квітня 2017 року;

3) згідно з наказом голови Апеляційного суду Полтавської області від 21 квітня 2017 року №07-16/56 - додаткова оплачувана відпустка за 2017 рік тривалістю 1 календарний день - 24 квітня 2017 року.

8.1. Щорічна відпустка у вказаних періодах також оплачувалися позивачу із розрахунку окладу в розмірі 17 600 гривень.

9. ОСОБА_1 не погодившись із розміром здійснених йому нарахувань, посилаючись на частину першу статті 133 Закону №2453-VІ, якою встановлено, що суддівська винагорода регулюються цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, звернувся до голови Апеляційного суду Полтавської області із заявою про перерахунок суддівської винагороди.

10. На заяву позивача голова суду надав відповідь від 30 червня 2017 року №07-48/68/17-вих, в якій повідомив про відсутність підстав для здійснення перерахунку виплаченого позивачу грошового забезпечення з січня 2017 року з огляду на правильність виплаченої суддівської винагороди судді, який не пройшов кваліфікаційного оцінювання, виходячи з посадового окладу судді залежно від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, як це передбачено пунктом 24 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

11. Не погоджуючись з такими діями відповідача, з метою захисту та відновлення порушених прав позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

12. Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 7 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року позов задовольнив частково.

12.1. Визнав протиправними дії Апеляційного суду Полтавської області щодо нарахування судді Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1. суддівської винагороди, виходячи з мінімального прожиткового мінімуму відповідно до вимог Закону №2453-VI, за період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року.

12.2. Зобов'язав Апеляційний суд Полтавській області нарахувати та виплатити судді Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1. суддівську винагороду за період фактичної роботи з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року у розмірі, встановленому частинами другою, третьою, четвертою та п'ятою статті 133, статтею 134 Закону №2453-VІ, виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом України 21 грудня 2016 року №1801-VІІ "Про Державний бюджет України на 2017 рік", в розмірі 3200 гривень, за вирахуванням проведених позивачу виплат.

12.3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

13. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції виходив з того, що дії відповідача стосовно нарахування позивачу суддівської винагороди виходячи із мінімального прожиткового мінімуму, а не мінімальної заробітної плати, відповідно до вимог Закону №2453-VI, за період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року є протиправними, у зв'язку з чим відповідача зобов'язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період фактичної роботи з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року у розмірі, встановленому частинами другою, третьою, четвертою та п'ятою статті 133, статтею 134 Закону №2453-VІ, виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом України від 21 грудня 2016 року №1801-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2017 рік", в розмірі 3200 гривень, за вирахуванням проведених позивачу виплат.

13.1. В іншій частині позовних вимог відмовлено, оскільки не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації.

IV. Касаційне оскарження

14. Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій сторони оскаржили їх до суду касаційної інстанції.

14.1. Позивач у своїй касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення в частині, а саме в частині позовних вимог в задоволенні яких було відмовлено, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

14.2. Свою касаційну скаргу мотивує застосуванням судами попередніх інстанцій пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яку не належить застосовувати до спірних правовідносин. Наголошує, що невиконання пункту 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" порушує гарантоване державою право на належне матеріальне забезпечення судді як одну із складових його незалежності.

14.3. Відповідач та третя особа у своїх касаційних скаргах, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просять скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

14.4. Вимоги касаційних скарг обґрунтовували тим, що Міністерство соціальної політики України на виконання доручення Віце-прем'єр-міністра Розенка В.П. від 28 квітня 2017 року № 17127/1/1-17 до листа Комітету ВР України з питань соціальної політики, зайнятості та пенсійного забезпечення від 24 квітня 2017 року № 04-34/13-97478, листом від 05 травня 2017 року № 9567/0/2-17/28 надало відповідь на звернення ДСА України щодо роз'яснення з якої розрахункової величини з 01 січня 2017 року повинна встановлюватися суддівська винагорода суддям до проходження ними кваліфікаційного оцінювання. У відповіді наголошувалося, що пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, визначено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується в розмірі 1600 гривень.

14.5. Тож оскільки ОСОБА_1 не пройшов кваліфікаційне оцінювання, то суддівська винагорода йому у спірний період нараховувалася виходячи із посадового окладу у розмірі 16000,00 гривень відповідно до п. 23 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ, згідно з яким до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ (стаття 133 - у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням коефіцієнта 1,1 як суддя апеляційного суду).

15. З метою спрощення та прискорення розгляду справи касаційні скарги об'єднані в одне провадження.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

16. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

17. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

18. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

20. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21. В силу статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

22. Законом України від 02 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII), визначено:

Суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (Частина 1, 3 статті 135 Закону №1402-VIII).

23. Згідно пунктів 22, 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII:

23.1. Право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

23.2. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами)".

24. Відповідно до частини третьої статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів":

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат".

25. Закон України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР (далі - Закон №108/95-ВР) визначає:

25.1. Мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

25.2. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.

25.3. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці".

26. Держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників (стаття 8 Закон №108/95-ВР)

27. Законом про Державний бюджет України поряд з іншим визначається:

8) розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період" (частина перша пункт 8 статті 40 Бюджетного Кодексу України)

28. Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VIII - установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень.

29. пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності 01.01.2017), обумовлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

29.1. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень".

VI. Позиція Верховного Суду

30. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 призначено на посаду судді до набрання чинності Законом № 1402-VIII. При цьому, кваліфікаційне оцінювання у відповідності до вимог законодавства позивач не проходив.

31. Враховуючи приписи пункту 23 Розділу XII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1402-VIII, в якому визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VІ, Верховний Суд вважає що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, щодо визнання дій відповідача протиправними в частині нарахування позивачу суддівської винагороди виходячи із мінімального прожиткового мінімуму, а не мінімальної заробітної плати, відповідно до вимог Закону №2453-VI.

32. Так, зі спірних правовідносин, що склались у цій справі вбачається, що позивач наголошує на незастосуванні відповідачам приписів частини третьою статті 133 Закону № 2453-VI, в якій обумовлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

33. З цього приводу слід зазначити, що наведена норма є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розмір мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього.

34. За таких обставин, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону 2453-VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.

35. Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, а саме, пунктом 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" установлено, що мінімальна заробітна плата (3200,00 грн.) після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

36. Отже, таким приписом законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3200,00 грн.) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі й суддів.

37. Водночас цим пунктом законодавець передбачив таке: "До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень".

38. Аналіз такого правового врегулювання дає підстави зробити правовий висновок, що законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3200 грн.; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1600,00 гривень.

39. Крім того, таким врегулюванням законодавець не порушив гарантії суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.

40. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

41. Згідно з вимогами статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право, скасувати судові рішення судові першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справу на новий розгляд.

42. Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

42.1. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

43. Розглянувши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального права, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, але неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, відповідно до повноважень, наданих статтею 349 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважає необхідним їх судові рішення скасувати та відмовити в задоволенні адміністративного позову.

VII. Судові витрати

44. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 262, 263, 341, 344, 349, 350, 351, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Касаційні скарги Апеляційного суду Полтавської області та Державної судової адміністрації України - задовольнити.

3. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від19 жовтня 2017 року у цій справі скасувати.

4. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Апеляційного суду Полтавської області, за участю третьої особи - Державна судова адміністрація України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець