Справа № 140/2047/18
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року ЛуцькСправа № 140/2047/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернувся з позовом до Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області (далі - Сокиричівська сільська рада) про визнання протиправним та скасування рішення від 08.08.2018 №30/7 про відмову у погодженні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 в безоплатну власність земельну ділянку за рахунок земель Сокиричівської сільської ради загальною площею 2,0 га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 як учасник бойових дій звернувся до Сокиричівської сільської ради із заявою щодо відведення земельної ділянки у безоплатну власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, яка знаходиться за межами населених пунктів Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району, проте Сокиричівська сільська рада рішенням від 08.08.2018 №30/7 відмовила йому у погодженні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Позивач вважає таке рішення протиправним та просить суд його скасувати.

Відповідно до ухвали судді від 16.10.2018 розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, лише на електронну адресу суду надіслав витяг із рішення Сокиричівської сільської ради від 27.09.2018 №31/9 про погодження позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,50 га в безоплатну власність за рахунок земель Сокиричівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами села Сокиричі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 як учасник бойових дій звернувся до Сокиричівської сільської ради із заявою щодо відведення земельної ділянки у безоплатну власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, яка знаходиться за межами населених пунктів Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району.

Сокиричівська сільська рада рішенням від 08.08.2018 року №30/7 відмовила ОСОБА_1 у погодженні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у безоплатну власність земельну ділянку за рахунок земель Сокиричівської сільської ради загальною площею 2,0 га згідно цільового призначення: з них ріллі 2,0 га для ведення особистого селянського господарства - КВЦПЗ (01.03), що розташована за межами с. Сокиричі Ківерцівського району.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Пунктом 14 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій надається першочергове право на забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Положеннями статей 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визнаються повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам.

Так, частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України).

Згідно із частиною четвертою статті 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної та комунальної власності в розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Статтею 118 ЗК України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до частини шостої, сьомої цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, зокрема, із земель комунальної власності, для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, вищевказаними положеннями ЗК України визначено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як слідує із рішення Сокиричівської сільської ради від 08.08.2018 року №30/7, у ньому не зазначено підстави відмови позивачу у погодженні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позивачу лише листом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 19.09.2018 №В-2439/0-1688/0/95-18 було роз'яснено, що відповідно до поданих картографічних матеріалів зазначене позивачем місце розташування земельної ділянки є частиною земельної ділянки орієнтовною площею 10,03 га. Враховуючи інвестиційну привабливість зазначеної земельної ділянки та пріоритетність надання таких ділянок у користування з метою наповнення місцевих бюджетів, позивачу рекомендовано обрати іншу земельну ділянку, зарезервовану для учасників АТО.

Отже, при прийнятті оскаржуваного рішення Сокиричівська сільська рада допустила порушення норм статей 116, 118 ЗК України та статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки ОСОБА_1 як учасник бойових дій має першочергове право на отримання відповідної земельної ділянки та розгляд його відповідного звернення, а положеннями частини сьомої статті 118 ЗК України визначені виключні підстави для відмову органу місцевого самоврядування у наданні особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні у справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000 (заява №33202/96) Європейський Суд зазначив, що поняття «майно» у статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується власністю на фізичні речі. Воно є незалежним від формальної класифікації в національному праві: деякі інші права та інтереси, що складають активи, можуть розглядатися як право власності і, таким чином, як «майно» в цілях даного положення.

Зміст конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у рішенні Європейського суду від 29.11.1991 у справі ««Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» (заява №12742/87) зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також в цьому рішенні Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції може застосовуватися для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей у майбутньому.

Таким чином, враховуючи наведене та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що при зверненні до Сокиричівської сільської ради із заявою щодо відведення земельної ділянки у безоплатну власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, позивач як учасник бойових дій мав правомірні очікування на реалізацію свого законного права на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Європейський Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (заява №31107/95). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994 (п.42) та рішення у справі «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007 року (пп.49-62). Також Суд нагадав, що будь-яке втручання державного органу на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи; необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу; необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (пп.69, 73 рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» від 23.09.1982. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (п.50 рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Частиною першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, проведений системний та детальний аналіз встановлених обставин справи та доказів, а також вищевказаних законодавчих актів, судової практики Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що відповідачем у даній справі не доведено правомірність свого рішення від 08.08.2018 про відмову ОСОБА_1 у погодженні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у безоплатну власність для ведення особистого селянського господарства.

Натомість, позивачем доведено протиправність рішення Сокиричівської сільської ради від 08.08.2018 №30/7, яким йому як учаснику бойових дій було відмовлено у погодженні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у безоплатну власність для ведення особистого селянського господарства, а відтак позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Сокиричівської сільської ради від 08 серпня 2018 року №30/7 про відмову у погодженні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) в безоплатну власність земельну ділянку за рахунок земель Сокиричівської сільської ради загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с. Сокиричі Ківерцівського району.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Дмитрук