Справа № 814/1016/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1016/18

Категорія: 2 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

за участю: представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу сільського голови Михайлівської сільської ради ОСОБА_3 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, сільського голови Михайлівської сільської ради ОСОБА_3 про визнання протиправними бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернулась з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог від 11.06.2018 року (а.с.96-97), просила визнати протиправним та скасувати Розпорядження сільського голови від 13.04.2018 р. № 25; визнати протиправною бездіяльність Сільського Голови в частині невиконання рішень сільської Ради від 09.02.2018 р. № 1 і № 5 та зобов'язати його вчинити дії, спрямовані на виконання рішень сільради; визнати протиправними дії сільського Голови щодо відмови від підписання рішень ради від 12.04.2018 р. № 23 і № 24 та зобов'язати його підписати ці рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 09.02.2018 р. повноважним складом Михайлівської сільської ради прийняті декілька Рішень, у тому числі Рішення № 1 і № 5, в яких зазначено намір ліквідувати як окрему юридичну особу Відділ з питань освіти, молоді, спорту, культури та медицини Михайлівської сільської Ради (далі по тексту Відділ ОМСКМ) з метою створення такого ж відділу ОМСКМ як структурної одиниці сільської ради без права юридичної особи (Рішення № 5) та про ліквідацію СКП Улянівської сільської ради та КП Криничанської сільської ради (Рішення № 1). З часу поновлення сільського голови на посаді з 16.02.2018 року (за рішенням суду), він не вчиняв жодних дій, спрямованих на виконання Рішень сільської ради від 09.02.2018 р. У зв'язку з чим, Сільрадою 12.04.2018 р. прийняті Рішення № 23 і № 24, якими затверджено персональний склад ліквідаційної комісії з припинення юридичних осіб (Рішення № 24) та зобов'язано сільського голову вжити необхідних заходів по виконанню рішень Сільради від 09.02.2018 р. № 1 і № 5. Однак, сільським головою рішення № 23 і № 24 Сільради від 12.04.2018 р. не підписані та видано незаконно Розпорядження від 13.04.2018 р. № 25 про припинення їх дії. Позивач вважає, що Відповідачем 2 не дотримано положень статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Позивач вважав, що дії сільського голови щодо невиконання Рішень сільради є бездіяльністю посадової особи та наносять непоправну шкоду правам Позивача як депутату сільради, а також несуть шкоду інтересам сільської громади в цілому. Позивач зазначав, що оскаржуване Розпорядження № 25 є необґрунтованим невмотивованим, всупереч положень статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" винесено сільським головою лише з метою дискредитації депутатського корпусу, у тому числі й позивача, як депутата перед виборцями та внесення дестабілізації в роботу Сільради, оскільки прийняті рішення Сільради не виконуються через особисті амбіції сільського голови. Позивач зазначав, що вона є депутатом Михайлівської сільської ради та вище перелічені дії та бездіяльність сільського голови порушують її права на здійснення депутатської діяльності. Окрім того, сільський голова фактично саботує роботу всієї сільської ради, чим завдає шкоди громаді.

Будь яких вимог до Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області в адміністративному позові не заявлено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року визнано протиправним та скасовано розпорядження сільського голови Михайлівської сільської ради ОСОБА_3 від 13.04.2018 р. № 25 р.

Визнано протиправною бездіяльність сільського голови Михайлівської сільської ради ОСОБА_3 в частині невиконання рішення Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 09.02.2018 р. № 1 і № 5 та зобов'язано сільського голову Михайлівської сільської ради ОСОБА_3 вчинити дії, передбачені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", по виконанню рішень від 09.02.2018 р. № 1 і № 5.

Визнано протиправною бездіяльність сільського голови Михайлівської сільської ради ОСОБА_3 щодо відмови від підписання рішень Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 12.04.2018 р. № 23 і № 24 та зобов'язано підписати рішення Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 12.04.2018 р. № 23 і № 24.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (ідентифікаційний код 04375642) судовий збір у сумі 1409,60 грн. на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду сільський голова Михайлівської сільської ради ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Михайлівської сільської Ради від 07.09.2018 р. повноваження сільського голови припинено. ОСОБА_3 звільнено із займаної посади, а виконання обов'язків сільського голови покладено на секретаря ради ОСОБА_5

З метою впорядкування витрат бюджетних коштів та приведення у відповідність із діючим законодавством діяльності комунальних підприємств у межах новоствореної Михайлівської ОТГ, радою 09.02.2018 р. прийнята низка Рішень: рішення № 1 "Про ліквідацію СКП при Улянівській сільській раді та КП Криничанської сільської ради", рішення № 2 "Про створення при Михайлівській сільській раді відділення з надання послуг по централізованому водопостачанню та водовідведенню для населення Михайлівської ОТГ та затвердження відповідного Положення"; рішення № 3 "Про затвердження структури по відділенню з надання послуг по централізованому водопостачанню та водовідведенню для населення Михайлівської ОТГ"; рішення № 4 "Про затвердження протоколу робочої комісії по інвентаризації майна комунальної власності територіальної громади Михайлівської сільської Ради"; рішення № 5 "Про ліквідацію відділу ОМСКМ Михайлівської сільської рад, як окремої юридичної особи"; рішення № 6 "Про створення при Михайлівській сільській раді відділу з питань освіти, молоді, спорту та медицини Михайлівської сільської Ради без права юридичної особи"; рішення № 7 "Про внесення змін до структурних органів Михайлівської сільської ради".

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15.02.2018 р. ОСОБА_3 поновлено на посаді сільського голови. На виконання цього рішення суду 16.02.2018 р. сільським головою видано розпорядження № 14 р-к про поновлення ОСОБА_3 на посаді сільського голови.

12.04.2017 р. Сільрадою прийнято рішення № 23, яким доповнено персональний склад ліквідаційної комісії.

У зв'язку з невчиненням сільським головою дій щодо виконання (реалізації) рішень сільради від 09.02.2018 р. № 1 і № 5, з метою спонукання виконувати свої функціональні обов'язки, 12.04.2017 р. Сільрадою прийнято рішення № 24, яким зобов'язано сільського голову вжити необхідних заходів по виконанню вказаних рішень.

Рішення сільради № 23, № 24 сільським головою підписані не були та, керуючись п. 4 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", 13.04.2018 р. сільський голова видав Розпорядження № 25 р, призупинив дію рішень № 23 і № 24 від 12.04.2018 року.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сільський голова протиправно використав свої дискреційні повноваження.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 1 статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцевим самоврядуванням в Україні є гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

На підставі частини 1 статті 10 Закону України від 21 травня 1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За правилами пункту 3 частини 4 статті 42 Закону України від 21 травня 1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський голова підписує рішення ради та її виконавчого комітету.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 59 Закону України від 21 травня 1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно якої рішення сільської, селищної, міської ради у п'ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов'язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.

Предметом спору є протиправність дій відповідача щодо не виконання рішення сільської ради, не підписання відповідного рішення та протиправність Розпорядження сільського голови від 13.04.2018 р. № 25.

В якості підстави адміністративного позову позивач зазначила порушення її прав як члена цієї територіальної громади та депутата, законних прав та інтересів як працівників відповідних підприємств, так і сільської ради в цілому.

З приводу прав та інтересів , наведених у адміністративному позову, слід зазначити про таке.

За змістом статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За правилами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

На підставі частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом пункту 9 частини 5 статті 160 КАС України зазначається, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням, прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов'язковою умовою визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб'єкта владних повноважень, тобто, обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та інтересів з боку відповідача.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури. Суд відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України при розгляді цієї справи повинен перевірити, чи прийняті рішення та вчинені дії: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

В постанові Верховного Суду України від 24.02.2015р. по справі №21-34а15 зазначено, що за змістом статті 6 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

У рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення КС України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003).

Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

При цьому, порушення вимог Закону рішенням чи діями суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Тобто, обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Правова позиція щодо обов'язкової умови надання правового захисту судом, як то наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, висловлена Верховним Судом України у постановах від 15.12.2015 року у справі №21-5361а15 та від 01.12.2015 року у справі №21-3222а15.

Як протиправну бездіяльність суб'єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов'язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов'язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з'ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд Україні у постанові від 06.07.2016, справа № 800/313/15, номер судового рішення в ЄДРСРУ 58986608.

У даному спорі позивачем не наведено обґрунтованих мотивів з яких правових підстав відповідні рішення сільської ради від 09.02.2018 р. № 1 і № 5 не виконувались в період з 09.02.2018 року по 16.02.2018 року (момент поновлення відповідача на публічній службі) та яким чином відповідач повинен виконати ці рішення з огляду на те, що згідно цих рішень контроль за виконанням цих рішень покладено на постійні комісії з питань депутатської діяльності, законності та правопорядку, торгівельного та побутового обслуговування населення, освіти, культури , фізичного виховання, охорони здоров'я та соціального захисту та з питань бюджету, фінансів, соціально-економічного розвитку, транспорту та житлово-комунального господарства ( а.с. 14,18).

Порушення відповідачем вимог чинного законодавства (статі 42, 46 Закону України від 21 травня 1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні") щодо не підписання прийнятих сільською радою рішень безпосередньо не вплинуло на права, свободи та інтереси позивача.

Колегія суддів вважає слушними доводи апелянта в частині того, що сільський голова має право, передбачене частиною 4 статті 59 Закону України від 21 травня 1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні", щодо зупинення рішення ради. Вказані дії сільського голови підпадають під поняття дискреційних повноважень.

Отже позивачем не надано відповідних доказів, яким чином оспорювана бездіяльність відповідача та відповідне рішення сільського голови порушує права або інтереси позивача як члена територіальної громади, тобто породжують, змінюють або припиняють його права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Водночас позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги порушенням прав та інтересів робітників відповідних підприємств та територіальної громади не навела будь-яких правових підстав, які уповноважують її, як фізичну особу, представляти інтереси наведених вище суб'єктів у адміністративному суді.

Окрім того, депутат місцевої ради відповідно до приписів статі 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11 липня 2002 року N 93-IV та статті 49 Закону України від 21 травня 1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" має спеціальні привілеї та правомочності, які відмінні від прав та інтересів фізичної особи, а відтак порушення права позивача як депутата сільської ради не можуть бути пов'язані із порушення прав та інтересів як фізичної особи, яка безпосередньо звернулась до суду.

Зважаючи на наведене вище, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті підстави, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав до суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми процесуального права, а тому, керуючись пунктом 4 частини 1 статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні адміністративного суду слід відмовити.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу сільського голови Михайлівської сільської ради ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року у справі № 814/1016/18 - скасувати.

Ухвалити у справі № 814/1016/18 нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Михайлівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, сільського голови Михайлівської сільської ради ОСОБА_3 про визнання протиправними бездіяльності та дії, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення - 23 листопада 2018 року.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Потапчук В.О. Семенюк Г.В.