Справа № 821/1108/18
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/1108/18

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Дмитрієва О.О.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О.О.,

- Єщенка О.В.,

за участю: секретар судового засідання - Ніцевич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 90)» на рішення Херсонського окружного адміністративного суду, яке прийнято 10 липня 2018 року у складі суду судді: Дмитрієвої О.О. в місті Херсоні по справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 90)» до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№90)» (далі - ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№90)») звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (ГУ ДФС у Херсонській області, відповідач), у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.02.2018р. № та від 22.02.2018р. №.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2018 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування акту «Про результати камеральної перевірки своєчасності сплати податків до бюджету ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№90)» по декларації з ПДВ за серпень, листопад, грудень 2016 року, за січень, лютий березень, квітень, травень, червень, липень, листопад 2017 року, по рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу.»

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, неповно з'ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що камеральна перевірка проведена 29.01.2018 року та спірні податкові-рішення прийняті 22.02.2018 року поза межами вказаного у п. 102.1 ст. 102 ПК України строку, а тому перевірка проведена незаконно, а спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню. Також апелянт зазначає, що рішеннями різних судів з ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№90)» до державного бюджету було стягнуто податковий борг, який пізніше було розстрочено за рішеннями судів. Відповідно до зазначеного були складені графіки погашення розстрочених сум боргу. ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№90)» своєчасно та у повному обсязі сплачувало суми податкових зобов'язань згідно графіків шляхом перерахування податку в бюджет на відкритий рахунок електронного адміністрування ПДВ в Казначействі України згідно ст. 200 ПК України. Крім того, апелянт зазначив, що податковим органом своєчасно не відображено в інтегрованих картках рішення суду від 13.07.2016 року №821/597/18 на суму пені у розмірі 208007,92 грн., яку було незаконно нараховано податковим органом державному підприємству на суму боргу, розстрочену згідно ухвал. Зазначене спричинило невідповідність в податковому обліку, а тому акт перевірки є надуманим і не відповідає фактичній сумі заборгованості.

Відповідач/Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідач зазначає, що судом першої інстанції вірно враховано, що порушення контролюючим органом вимог законодавства в частині застосування штрафу за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань, які розстрочені за судовим рішенням, є необґрунтованим, а податкові повідомлення-рішення від 02.02.2018р. № та від 22.02.2018р. № є законними та обґрунтованими. Крім того, зазначає, що відповідно до пункту 126.1. статті 126 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 10 або 20 відсотків погашеної суми податкового боргу, в залежності від кількості днів затримки, Вказує, що зазначена норма ПК України є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов'язання. Отже, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно, погашено узгоджену суму грошового зобов'язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення. Враховуючи викладене вважає, що ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№90)» не було своєчасно сплачено узгоджені грошові зобов'язання, які набувши статусу податкового боргу, були стягнуті у судовому порядку, та на підставі заяв платника податків, судом приймалися рішення про розстрочення виконання судових рішень про стягнення податкового боргу. В обґрунтування своє позиції посилається на правовий висновок з приводу застосування вказаних положень у разі порушень граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, за яким в залежності від того, як платник податку її сплатив - добровільно чи на підставі рішення суду, у тому числі й у разі розстрочення його виконання, викладений у постанові Верховного Суду України від 18.09.2014 року у справі №21-279а14. В задоволенні позовних вимог просить суд відмовити за необґрунтованістю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 90)» зареєстроване Херсонською міською радою Херсонської області 20 грудня 1995 року за №286.

Позивач взятий на податковий облік в Херсонській ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області 15 червня 2000 року за №3107.

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, розділу І та п. 75.1 ст. 75 ПК України податковим органом проведено камеральну перевірку позивача з питання своєчасності сплати податків до бюджету по декларації з ПДВ за серпень, листопад, грудень 2016 року, за січень-липень, листопад 2017 року, по рішенню суду про розтрочення (відстрочення) податкового боргу. Наказ ДПА України від 07.12.10 №927 №8/119АП08 від 28.01.2011, по податковому повідомленню-рішенню (форма «Н») № від 30.12.2016, за результатами якої складено акт №160/21-22-12-01/08680997 від 29 січня 2018 року.

Висновком акту камеральної перевірки встановлено порушення позивачем термінів сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість. Зазначено, що при затримці сплати суми грошового зобов'язання протягом граничних строків передбачено відповідальність пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

За змістом акту перевірки вбачається, що підставою для застосування штрафу є порушення термінів сплати самостійно визначених платником своїх податкових зобов'язань з ПДВ протягом строків, визначених п. 57.1, 57.3 ст. 57, п. 50.1 ст. 50 ПК України по деклараціям з ПДВ за серпень, листопад, грудень 2016 року та січень липень, листопад 2017 року, по рішенню суду про розстроченню податкового боргу. Сплата таких зобов'язань відбувалась із затримкою від 1 до 148 днів.

На підставі висновків акту камеральної перевірки податковим органом винесено до ДП «Підприємство ДКВС України (№90)» податкові повідомлення рішення № від 22.02.2018 року про застосування штрафу в розмірі 20% у сумі 51974,48 грн. за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 259872,4 грн. та № від 22.02.2018 року про застосування штрафу в розмірі 10% у сумі 44172,94 грн. за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 441729.4 грн.

Позивач, не погоджуючись із зазначеними рішеннями податкового органу, звернувся з позовом до суду, в якому просив їх скасувати.

Вирішуючи спірне питання та відмовляючи у задоволені позовних вимоги ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№90)», суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач прийняв податкові-повідомлення рішення 02.02.2018 р. № та від 22.02.2018 р. № правомірно, оскільки розстрочення виконання судового рішення, застосоване адміністративним судом, не звільняє платника податків від відповідальності, передбаченої пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою Господарського суду Херсонської області від 12.12.2006 року по справі №9/405-АП-06 задоволено позов про стягнення із ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№90)» податкового боргу у сумі 541245,75 грн.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 17.03.2011 року розстрочено виконання зазначеного рішення строком на 120 місяців.

Постановою Господарського суду Херсонської області від 05.02.3008 по справі №8/119-АП-08 задоволено позов про стягнення із ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 90)» податкового боргу у сумі 392894,04 грн.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 02.12.2010 року розстрочено виконання зазначеного рішення строком на 120 місяців.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18.11.2011 року по справі №2-а-4301/11/2170 задоволено позов про стягнення із ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 90)» податкового боргу у сумі 400940,40 грн.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 20.11.2011 року виконання зазначеного рішення розстрочено строком на 120 місяців.

Таким чином, ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 90)» не було своєчасно сплачено узгоджені грошові зобов'язання, які набувши статусу податкового боргу, були стягнуті у судовому порядку, та на підставі заяв платника податків, судом приймалися рішення розстрочення виконання судових рішень про стягнення податкового боргу.

Положення ст. 67 Конституції України визначено обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У свою чергу, розстрочення сум податкового зобов'язання не вважається його сплатою, а лише перенесенням (зміною) строків на пізніший період. Тому розстрочений податковий борг до його погашення залишається у стані податкового боргу.

Також, як вбачається з матеріалів справи, ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 90)» своєчасно та у повному обсязі сплачувало за розстроченими податковими зобов'язаннями згідно графіків їх погашення, що підтверджується наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями та що не заперечується відповідачем.

Щодо правомірності дій податкового органу по нарахуванню позивачу штрафу за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань відносно сум податкового боргу розстрочених згідно рішення господарського суду Херсонської області від 02.12.2010р. по справі №8/119-АП-08; рішень Херсонського окружного адміністративного суду від 17.03.2011р. по справі №2а-9/405/АП-06 та від 20.12.2012р. по справі №2а-4301/11/217 суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп. 14.1.265 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно з п. 131.2 ст. 131 ПК України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, насамперед зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. При повному погашенні суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, зараховуються у рахунок погашення штрафів, і лише в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України при наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до ст. 95 ПКУ або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 126.1 ст. 126 ПК України в разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Сторони не заперечують, що підприємство здійснювало сплату, самостійно визначених ним в податкових розрахунках, податкових зобов'язань не у встановлений законодавством термін, а значно пізніше.

При цьому колегія суддів наголошує, що розстрочення судом у процесі виконання судового рішення присудженої ним з платника податків суми податкового боргу (сплата якої на час вирішення спору в суді вже є простроченою) не впливає на факт вчинення правопорушення, оскільки воно є вчиненим до моменту відповідного розстрочення, а тому розстрочення виконання не змінює обсягу відповідальності платника податків (не зменшує і не збільшує).

Зазначена правова позиції викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду від 18.11.2014 року №1602/11/10/14-14 «Щодо застосування пункту 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України».

Таким чином, передбачена пунктом 126.1 ст. 126 ПК України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Також колегія суддів бере до уваги позицію Вищого адміністративного суду України, що визначена в листі №1602/11/10/14-14 від 18.11.2014 року, судове рішення про розстрочення присудженої судом податкового боргу не змінює обсягу податкового обов'язку платника податків боржника (у тому числі суми податкового боргу, а також розміру штрафу за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання), оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями. Обсяг податкового обов'язку, а також відповідальність за його невиконання визначається виключно нормами податкового законодавства, у тому числі пунктом 126.1 ст. 126 ПК України. Факт дотримання при цьому строків сплати, встановлених у судовому рішенні, не впливає на порушення строків сплати узгоджених грошових зобов'язань, визначених ПК України, і не може нівелювати правове значення останніх.

Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 ст. 126.1 ПК України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

У свою чергу розстрочення судом у процесі виконання судового рішення присудженої ним з платника податків суми податкового боргу (сплата якої на час вирішення спору в суді вже є простроченою) не впливає на факт вчинення правопорушення, оскільки воно є вчиненим до моменту відповідного розстрочення, а тому розстрочення виконання не змінює обсягу відповідальності платника податків (не зменшує і не збільшує).

Правовий висновок з приводу застосування цих положень у разі порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в залежності від того, як платник податку її сплатив - добровільно чи на підставі рішення суду, у тому числі й у разі розстрочення його виконання, викладено у постанові Верховного Суду України від 18.09.2014 року у справі №21-279а14.

Отже, колегія суддів зазначає, що законодавством України не передбачене звільнення платника податків від відповідальності у вигляді штрафу за несплату узгодженої суми грошових і зобов'язань протягом строків, визначених податковим законодавством, які у послідуючому були розстроченими за рішенням суду.

Відповідно до приписів п. 32.1 ст. 32 ПК України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Згідно пп. 32.2, 32.3 ст. 32 ПК України зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов'язку.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Статтею 87 ПК України визначено джерела сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків.

Частиною 1 ст. 263 КАС України (у редакції, що була чинною до 15.12.2017) визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

Більш того, колегія суддів наголошує, що в контексті спірних правовідносин процедура виконання судового рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами ПК України, при цьому порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 ПК України.

Зі змісту наведених законодавчих норм можна зробити висновок, що відстрочення застосовується як у процедурі примусового стягнення податкового боргу, так і під час добровільного погашення платником грошових зобов'язань.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відстрочення є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу; відстрочення не можна розцінювати як окремий спосіб погашення податкового боргу, що виключає можливість застосування інших заходів з примусового стягнення податкового боргу; використання інституту розстрочення не виключається і на стадії виконання судового рішення про примусове стягнення податкового боргу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу.

Разом з цим, постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати податкового боргу і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про судове рішення про стягнення податкового боргу, за яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, передбачених 126.1 ст. 126 та пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що прийняття судових рішень, якими визначено згідно процесуального закону порядок виконання судових рішень щодо стягнення податкового боргу, жодним чином не впливає на звільнення платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, нарахування яких передбачено статтями 126 та 129 ПК України, за несвоєчасну сплату сум грошових зобов'язань, а отже доводи позивача наведені в адміністративному позові є помилковими, а нарахування податковим органом штрафних санкцій у відповідній сумі є правомірним.

Аналогічної правової позиції дотримується Касаційний адміністративний суд у складі Верховний Суд зокрема у постанові від 08 травня 2018 року в справі №802/777/16-а.

Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» із внесеними змінами від 03.10.2017 р. N 2147-VIII встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зазначено, що в ПК України є такий правовий інститут, як не сплата узгоджених грошових зобов'язань протягом граничних строків. Дія цього правового інституту розпочинається певним моментом у часі, таким моментом є дата сплати угодженого грошового зобов'язання за умови, якщо ця дата приходиться не на останній день граничного строку сплати узгодженого грошового зобов'язання, що встановлений ПК України.

Порушення строку сплати можливо встановити лише в момент сплати, оскільки до цього моменту сплати грошового зобов'язання, як такої, ще не існує.

Таким чином, порушення строку сплати грошових зобов'язань податковий орган встановив саме в момент сплати таких зобов'язань. При цьому, камеральна перевірка проведена 29 січня 2018 року в строки та в порядок передбачений ст.ст. 75, 76 ПК України.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Вирішуючи питання про застосування ст. 13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Аманн проти Швейцарії (Заява N27798/95 п. 88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, в апеляційній скарзі не зазначено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№90)».

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 90)» на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року по справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№90)» до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування рішень - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року по справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№90)» до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко