Справа № 127/13735/18
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/13735/18 Головуючий у 1-й інстанції: Ковбаса Ю.П.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

21 листопада 2018 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2018 року (головуючий суддя Ковбаса Ю.П.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Доли Олега Ігоровича про скасування постанови серії EAA № 415090 від 25.05.2018 у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

У червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову Інспектора Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Доли Олега Ігоровича серії EAA № 415090 від 25.05.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач, посилаючись на порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення встановленої ст.ст. 278, 279 КУпАП, вважає, що інспектор патрульної поліції незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу та позбавив позивача можливості скористатись в повному обсязі його правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати зазначене рішення міського суду та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування власних доводів позивач зазначив, що судом першої інстанції не було надано вірної та об'єктивної оцінки всім дійсним обставинам справи, а відповідачем, в свою чергу, не було надано належних доказів, які б свідчили, що в його діях є ознаки правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу суду апеляційної інстанції 13.11.2018 року, відповідач заперечує доводи позивача наведені в апеляційній скарзі, як такі, що є надуманими та необгрунтованими.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити її.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, 25.05.2018 року інспектором Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Долею О.І. було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 415090, якою позивача - ОСОБА_2, притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Зокрема, відповідачем було зафіксовано, що 25.08.2018 року о 05 год. 00 хв. по вул. Ю. Савицького, 54/2 у м. Летичеві Хмельницької області, водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «TOYOTA AVENSIS», р/н НОМЕР_1, здійснив рух через перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 (е) ПДР України.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача та вважаючи винесену постанову незаконною, звернувся до суду за захистом свої прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про доведеність відповідачем факту вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху та наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності у відповідності до положень ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Судова колегія, надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями частини другої статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил, зокрема, проїзду на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо правомірності доказування свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VІІІ (далі - Закон № 580).

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст.8 Закону №580 поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У відповідності до п. 2.3.6 Правил дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 8.7.3 (е) ПДР України, сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі порушення Правил дорожнього руху.

Кодексом України про адміністративні правопорушення, а саме статтею 7, визначено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Надаючи правову оцінку наданому відповідачем відеозапису з відеореєстратора патрульної машини, судова колегія встановила, що автомобіль, схожий на автомобіль позивача, дійсно проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору. При цьому, ідентифікувати марку автомобіля та державний реєстраційний номерний знак не виявляється можливим. Такому висновку суду апеляційної інстанції також слугує запис відеореєстратора патрульної машини, який має перерви в зйомці.

Натомість, суд першої інстанції, переглядаючи даний відеозапис дійшов висновку про підтвердження факту проїзду автомобіля марки «TOYOTA AVENSIS», р/н НОМЕР_1, яким керував позивач, на червоний сигнал світлофора.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016).

Отже, підсумовуючи викладене, у суду апеляційної інстанції відсутні беззаперечні підстави для висновку, що адміністративне правопорушення п. п. 8.7.3 ПДР України, було вчинено саме ОСОБА_2, у зв'язку з чим, з огляду на норми ч. 2 ст. 72 КАС України, неможливо стверджувати про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Інших доказів в підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 порушення п. 8.7.3. ПДР України відповідачем не надано.

В даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, що свідчить про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Факт правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Враховуючи викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Доли Олега Ігоровича про скасування постанови серії EAA № 415090 від 25.05.2018 у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Доли Олега Ігоровича серії EAA № 415090 від 25.05.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.