Справа № 826/14936/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 листопада 2018 року № 826/14936/18

Окружний адміністративний суд міста Києва, розглянувши в порядку письмового провадження, адміністративну справу

за позовом Державної судової адміністрації України

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови ВП №54430804 від 20.08.2018

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Державна судова адміністрації України із позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить суд: скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.08.2018 ВП №54430804.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2018 залишено позовну заяву без руху та з метою дотримання процесуальних прав позивача, надано йому п'ятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви, що зазначені в ухвалі суду.

Позивач в установлений судом строк усунув зазначені недоліки та надав уточнену позовну заяву.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 13.11.2018.

13.11.2018 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Вимоги обґрунтовані тим, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №823/1286/16, виданого Черкаським окружним адміністративним судом від 03.03.2017, на підставі зазначеного виконавчого листа винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 12800,00 грн. Позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки виконавцем не було розпочато дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа. Крім того, позивач повідомив відповідача про перешкоди у виконанні постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2017 по справі №823/1286/16 та зазначив, що виконання судового рішення у даній справі має ініціюватись за рахунок бюджетних асигнувань, передбачених в державному бюджеті у встановленому порядку.

Відповідачі письмових заперечень не надали, а відтак, суд здійснює розгляд справи за наявними матеріалами адміністративної справи.

13.11.2018 від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшли матеріали виконавчого провадження №54430804.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до апеляційного суду Черкаської області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби у Черкаській області, в якому просив суд зобов'язати Державну судову адміністрацію України нарахувати та виділити апеляційному суду Черкаської області грошові кошти на суддівську винагороду в сумі 111991 грн. судді апеляційного суду Черкаської області Торопенку Миколі Васильовичу з урахуванням стягнення податку з доходів фізичних осіб та військового збору; зобов'язати апеляційний суд Черкаської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду в сумі 111991 грн., з урахуванням стягнення податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2016 по справі №823/1286/16 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2017 постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2016 скасовано та ухвалено нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Апеляційного суду Черкаської області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби у Черкаській області про зобов'язання вчинити певні дії задоволено. Зобов'язано Державну судову адміністрацію України виділити грошові кошти на суддівську винагороду в сумі 111 991, 00 грн. ОСОБА_1 з урахуванням стягнення податку з доходів фізичних осіб та військового збору; зобов'язано Апеляційний суд Черкаської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду в сумі 111 991, 00 грн з урахуванням стягнення податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.09.2017 залишено постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2017 без змін.

03.03.2017 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2017, Черкаським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №823/1286/16.

03.08.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54430804.

14.09.2017 державний виконавець звернувся до Державної судової адміністрації як боржника із вимогою про виконання виконавчого листа від 03.03.2017 по справі №823/1286/16.

02.10.2017 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедал О.О. звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із зверненням щодо застосування до Державної судової адміністрації заходів впливу щодо виконання виконавчого листа від 03.03.2017 по справі №823/1286/16.

06.10.2017 позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2017, шляхом стягнення коштів у сумі 111991 грн. на користь ОСОБА_1 з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників".

13.10.2017 Державна судова адміністрація України звернулася до відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою, в якій зазначила, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів здійснюється у порядку черговості згідно чинного законодавства України Державною судовою адміністрацією України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період у зв'язку з чим, Державна судова адміністрація України як головний розпорядник не має можливості виконати рішення суду.

23.10.2017 ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду відмовлено в задоволенні вищевказаної заяви.

27.11.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. винесено постанову про накладення на Державну судову адміністрацію України штрафу у розмірі 5 100 грн.

02.02.2018 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. повторно винесено постанову про накладення на Державну судову адміністрацію України штрафу в подвійному розмірі у сумі 10 200 грн. у зв'язку із невиконанням рішення суду.

15.08.2018 Департаментом державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень внесено до Печерського УП ГУНП України в м. Києві подання про вчинення кримінального правопорушення за фактом умисного невиконання вимог виконавчого листа від 03.03.2017 по справі №823/1286/16.

20.08.2018 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. винесено постанову про закриття виконавчого провадження ВП №54430804.

20.08.2018 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. винесено постанову про стягнення з Державної судової адміністрації України виконавчого збору у сумі 12 800, 00 грн.

04.09.2018 позивач отримав постанову про стягнення виконавчого збору, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції.

Позивач, вважаючи, що ДСА України вчинено всі дії для добровільного виконання рішення суду, а постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст.5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст.3 Закону № 1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 40 Закону 1404-VIII передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. (ч. 4 ст. 42 Закону 1404-VIII).

Статтею 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, виконавчий збір за своєю суттю є штрафною санкцією, яка застосовується до боржників за невиконання в добровільному порядку вимог виконавчих документів та як наслідок вчинення органом Державної виконавчої служби примусового виконання рішення.

Крім того, системний аналіз положень статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави вважати, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання судового рішення; вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Аналогічний висновок, викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 15.02. 2018 року по справі №910/1587/13.

Так, заходами примусового виконання рішень у розумінні ст. 10 Закону № 1404-VIII є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Таким чином, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду.

З матеріалів виконавчого провадження, що містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що державним виконавцем не було здійснено заходи, передбачені ст. 10 Закону № 1404-VIII .

Крім того, суд звертає увагу, що Законом 1404-VIII передбачено порядок виконання рішень іншими органами та установами, зокрема рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Тобто, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 затверджено «Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» (далі - порядок). Цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів із рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів або бюджетних

установ.

Так, п. 3 Порядку передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно п. 19 Порядку безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).

Аналогічне підтверджується також положенням ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а саме - виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, з вищевказаного вбачається, що виконання рішень суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган покладається саме на Державну казначейську службу України, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що виконавцем не вчинено дій спрямованих на примусове виконання рішення суду, а відтак постанова про стягнення збору виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ( 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, 0) від 20.08.2018 ВП №54430804 про стягнення виконавчого збору.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя А.С. Мазур