Справа № 807/522/18
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2018 року м. Ужгород№ 807/522/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Петрус К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 - не з'явився,

відповідача: Державна прикордонна служба України, представник - Середній Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошується вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 12 листопада 2018 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної прикордонної служби України, яким просить суд зобов'язати державну прикордонну службу України задовольнити заяву щодо виплати грошової компенсації за жиле приміщення та виплатити належні йому кошти

Позов мотивовано тим, що позивач згідно довідки №721/88 від 14.02.2018 р. перебуває на квартирному обліку в Мукачівському прикордонному загоні з 27.04.2015 р. із складом сім'ї 1 особа, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлового приміщення з 16.12.2015р.

02.10.2017 р. позивачем подано заяву щодо його згоди на отримання грошової компенсації за жиле приміщення, але відповідачем не розглянуто вказану заяву.

В судове засідання представник позивача не з'явився, але подав до суду відповідь на відзив у якому просив суд розглянути дану справу за його відсутності.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими і безпідставними, які не підлягають до задоволення.

Також зазначає, що адміністрація Державної прикордонної служби України на 100% фінансується з державного бюджету України, у зв'язку з цим, у 2017-2018 рр. коштів для виплати грошової компенсації не передбачено, питання її виплати не розглядаються і виплата не проводиться.

В судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі та просив суд у їх задоволенню відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач згідно довідки №721/88 від 14.02.2018 р. перебуває на квартирному обліку в Мукачівському прикордонному загоні з 27.04.2015 р. із складом сім'ї 1 особа, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлового приміщення з 16.12.2015р.

02.10.2017 р. позивачем подано заяву щодо його згоди на отримання грошової компенсації за жиле приміщення

Порядок визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 728 «Деякі питання забезпечення житлом військовослужбовців та інших громадян».

П.5 Порядку визначено, що черговість надання компенсації визначається за часом взяття військовослужбовця та членів його сім'ї на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включення до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень.

За інформацією Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в Мукачівському прикордонному загоні для отримання житла у загальному порядку (не є стороною у справі) з 27.04.2005р. за порядковим № 17 та в першочерговому порядку з 16.12.2015р. за порядковим № 19 зі складом сім'ї 1 особа.

На сьогодні в органах Державної прикордонної служби України на квартирному обліку перебуває понад 8 тисяч сімей діючих та звільнених у запас військовослужбовців, у тому числі й тих, хто перебуває на обліку з 1989 року, кошти, що передбачені в державному бюджеті на 2018 рік для будівництва (придбання) житла для військовослужбовців Державної прикордонної служби України, спрямовані на будівництво багатоквартирних житлових будинків.

Адміністрація Державної прикордонної служби України на 100% фінансується з державного бюджету. У зв'язку з тим, що у 2017-2018 роках коштів для виплати грошової компенсації не передбачено, питання її виплати не розглядається і виплата не проводиться.

Відповідно до п.6 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 та п.1.7 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями у Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 грудня 2007 року № 1040, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 року за № 16/14707, питання, пов'язані з наданням та забезпеченням житловою площею військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби та перебування на обліку житловими комісіями органів Держприкордонслужби.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання державну прикордонну службу України задовольнити заяву щодо виплати грошової компенсації за жиле приміщення та виплатити належні йому кошти, суд зазначає наступне.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивачами не враховано, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права.

Ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов'язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за Головним управлінням, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши державний орган дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Суд не вправі своїм рішенням підміняти рішення Відповідача або прямо вказувати суб'єкту владних повноважень на те, які саме рішення останній повинен прийняти.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № К(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим з даних обставин.

Європейський суд з прав людини також погоджується із вищезазначеною правовою позицією. У рішеннях по справах „Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії"", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст. 2 КАС України, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 72 та ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:- письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного суд констатує, що твердження позивача про протиправність оскаржуваних дій відповідача не доведені належними та допустимими доказами. Відтак, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П. Микуляк