Справа № 0540/8527/18-а
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 р. Справа№0540/8527/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Череповський Є.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком, скасування рішення № 232 від 22 березня 2018 року, зобовязання зарахувати до пільгового стажу період роботи у «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 10.08.2017 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі Відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком, скасування рішення № 232 від 22 березня 2018 року, зобовязання зарахувати до пільгового стажу період роботи у «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 10.08.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що 10 серпня 2017 року Позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до норм ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». На час звернення із заявою Позивач мав необхідний для призначення пенсії стаж роботи, однак після розгляду поданих документів Позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, визначеної нормами ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку з тим, що до його страхового стажу не було зараховано стаж за період роботи у «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» з 15 серпня 1995 року по 30 вересня 2001 року у зв'язку з тим, що заявник при зверненні за оформленням пенсії надав довідку про пільговий стаж, яка видана більш ранньою датою. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06.03.2018 року у справі № 225/6682/17 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про зобов'язання до вчинення певних дій. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області (85200, м.Торецьк, вул. Дружби,26, ) щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області № 604 від 21 серпня 2017 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області розглянути повторно заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

Після ухвалення вищевказаного рішення Відповідач 22 березня 2018 року повторно розглянув заяву Позивача про призначення пенсії за віком від 10.08.2017 року, за результатом чого було прийнято рішення № 232 про відмову у призначенні пенсії, з тих же підстав, що й скасоване 06.03.2018 року рішення Відповідача. Позивач вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії № 232 від 22.03.2018 р. було прийнято Відповідачем неправомірно.

Просить суд:

- визнати неправомірними дії Відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком;

- скасувати рішення Відповідача № 232 від 22.03.2018 року про відмову в призначенні йому пенсії;

- зобовязати Відповідача зарахувати до пільгового трудового стажу Позивача період роботи у «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» з 15.08.1995 р. по 30.09.2001 р. та призначити Позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 10.08.2017 року.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 18 жовтня 2018 року залишено без задоволення клопотання представника Відповідача про призначення розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

20.11.2018 року до суду від Відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого Позивач звернувся до управління із заявою № 1591 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Рішенням № 604 від 21 серпня 2017 року управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську відмовило Позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв'язку з відсутністю необхідної кількості стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

А саме управлінням під час розрахунку стажу для пенсії з віком не враховано до пільгового стажу за Списком №1 період роботи на Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні з 15.08.1995 року по 30.09.2001 рік на посаді респіраторника у зв'язку з відсутністю можливості здійснення перевірки первинних документів та підтвердження достовірності наданих довідок про пільговий стаж роботи, які видано у листопаді 2014 року (так як роботодавець знаходиться на тимчасово не підконтрольній українській владі території), та відсутності даних про сплату заробітної плати згідно даних персоніфікованого обліку.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06.03.2018 року у справі № 225/6682/17 частково задоволено адміністративний позов, визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області № 604 від 21 серпня 2017 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області розглянути повторно заяву від 10.08.2018 року.

На виконання рішення суду управління повторно розглянуло заяву з доданими документами та вдруге прийняло рішення № 22 від 22.03.2018 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, вмотивованене не врахуванням до пільгового стажу за Списком №1 період роботи на Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні з 15.08.1995 року по 30.09.2001 рік на посаді респіраторника у зв'язку з відсутністю можливості здійснення перевірки первинних документів та підтвердження достовірності наданих довідок про пільговий стаж роботи, які видано у листопаді 2014 року та відсутності даних про сплату заробітної плати згідно даних персоніфікованого обліку.

Крім того, Відповідач зазначив, що 22.03.2018 року Позивач вдруге звернувся до управління з заявою призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Рішенням № 23 від 04.06.2018 року Торецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області знову відмовило Позивачу у призначенні пенсії, у звязку з відсутністю необхідної кількості стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

В судове засідання представники сторін не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належними чином.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 12, кв. 2, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Відповідач - Торецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, є органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Положенням про Пенсійний фонд України», затвердженим Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №384/2011, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

10 серпня 2017 року Позивач звернувся до Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою № 1591 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Пенсійний орган рішенням № 604 від 21 серпня 2017 року в призначенні пенсії на пільгових умовах Позивачу відмовив, мотивуючи відмову тим, що страховий стаж Позивача, який документально підтверджений, складає 29 років 06 місяців 04 дні, з яких пільговий стаж по списку № 1 складає 18 років 02 місяці 16 днів, що зазначено в рішенні Дзержинського міського суду Донецької області від 06 березня 2018 року у справі № 225/6682/17, що набрало законної сили 11.04.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Управлінням під час розрахунку стажу для пенсії за віком не враховано до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року в «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» у зв'язку з тим, що надана ним довідка на підтвердження трудового стажу у вказаний період часу, видана більш ранньою датою, а перевірку інформації, яка наявна у вказаній довідці здійснити неможливо у зв'язку із знаходженням первинних документів на непідконтрольній українській владі території.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06.03.2018 року у справі № 225/6682/17 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про зобов'язання до вчинення певних дій. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області (85200, м.Торецьк, вул. Дружби,26, ) щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області № 604 від 21 серпня 2017 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області розглянути повторно заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

Після ухвалення вищевказаного рішення управління 22 березня 2018 року повторно розглянуло заяву Позивача про призначення пенсії за віком від 10.08.2017 року, за результатом чого було прийнято рішення № 232 про відмову у призначенні пенсії. Управлінням вдруге під час розрахунку стажу для пенсії за віком не враховано до пільгового стажу Позивача період роботи з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року в «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» у зв'язку з тим, що надана ним довідка на підтвердження трудового стажу у вказаний період часу, видана більш ранньою датою.

Як передбачено Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є субєктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади, до яких відноситься і Відповідач) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами. Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно абзацу 2 пункту 15 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України № 3108-IV від 17.11.2005 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону №1058, винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом ОСОБА_3 України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом ОСОБА_3 України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Судом встановлено, що із записів трудової книжки БТ-ІІ № 217460, яка оформлена на імя ОСОБА_1, вбачається, що останній працював:

- з 16.05.1990 року по 31.08.1990 року учнем гірничого ІІ підземного з підземним робочим днем на шахті Дзержинського;

- з 19.12.1990 року по 04.02.1991 року учнем гірником очисного вибою підземним з повним робочим днем під землею на шахті Дзержинського;

- з 05.02.1991 року по 30.04.1991 року гірником очисного вибою підземним з повним робочим днем під землею на шахті Дзержинського;

- з 12.06.1991 року по 14.06.1991 року гірником очисного вибою підземним з повним робочим днем під землею на шахті Дзержинського;

- з 30.12.1992 року по 09.08.1995 року гірником очисного вибою підземним з поним робочим днем на підземній роботі на шахті Дзержинського;

- з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року - у «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» респираторником;

- з 15.10.2001 року по 04.12.2001 року учнем прохідника підземним з повним робочим днем на підземній роботі на шахті Дзержинського;

- з 05.12.2001 року по 30.04.2002 року прохідником підземним з повним робочим днем на підземній роботі на шахті Дзержинського;

- з 02.07.2002 року по 19.02.2009 року на посадах гірника очисного вибою 2 р., горного майстра підземного, заступника начальника участка ВТБ підземного, гірника очисного забою 5 р. підземним на шахті «Південна» ДП «Дзержинськвугілля»;

- з 16.03.2009 року по 21.07.2011 року на посадах прохідника 5 р. з повним робочим днем під землею, майстра гірничого підземного на шахті «Південна» ДП «Дзержинськвугілля»;

- з 06.08.2011 року по 02.02.2013 року майстром гірничим підземним;

- з 04.02.2013 року по 27.11.2014 року гірником очисного вибою 5 р. підземним;

- з 23.02.2015 року по 05.08.2016 року прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем на підземній роботі на шахті імені Ф.Е.Дзержинського ДП «Дзержинськвугілля»;

- з 06.08.2016 року гірником з ремонту гырських виработок 3 розряду пыдземним з повним робочим днем на підземній роботі на шахті імені Ф.Е.Дзержинського ДП «Дзержинськвугілля».

Крім того, з 16.06.1991 року по 14.12.1992 року Позивач проходив військову службу в ОСОБА_4.

Зазначені записи у трудовій книжці виконані та засвідчені підписом належних посадових осіб та скріплені печатками.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....

В даному випадку Позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності пільгового характеру роботи, у зв'язку з наданням зазначених довідок підприємством, що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.

Окрім іншого, суд зазначає, що відмова Відповідача прийняти до розгляду довідки про підтвердження фактичного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої Позивачу датою ранньою ніж звернення за призначенням пенсії, не ґрунтується на діючому законодавстві.

Неможливість Відповідача здійснити перевірки відомостей в довідці, законодавством не визначена як підстава для того, щоб вважати її нікчемною.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, «Loizidouv. Turkey», «Cyprusv. Turkey»), проти Молдови та Росії (зокрема, «Mozerv/the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Othersv. Moldova and Russia»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Разом з цим, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Робота Позивача повний робочий день у «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» на посаді респіраторника з 15.08.1995 року по 30 вересня 2001 року підтверджується довідкою, яка в сукупності з іншими доказами по справі (записами в трудовій книжці).

Інші доводи Відповідача, які наведені у відзиві на адміністративний позов, зокрема про звернення Позивача з заявою про призначення пенсії вдруге і прийняття Відповідачем рішення № 23 від 04.06.2018 року про відмову у такому призначенні, судом також не приймаються до уваги, оскільки питання законності прийняття вказаного рішення не є предметом даного спору.

Крім того, суд зазначає, що Порядок, затверджений постановою КМУ № 637 від 12.08.1993, було прийнято саме з метою створення юридичних механізмів підтвердження трудового стажу працівників з метою належної реалізації ними права на пенсійне забезпечення, у зв'язку з чим Порядком передбачено кілька альтернативних способів підтвердження трудового стажу, які можуть бути застосовані в різних ситуація (на підставі інших, ніж трудова книжка, документів або на підставі показань свідків).

Таким чином, Відповідач всупереч конституційним гарантіям, без законних підстав, протиправно не врахував до пільгового стажу Позивача період роботи з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року у «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» на посаді респіраторника.

На підставі п..4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно п.4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що рішення Відповідача про відмову Позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх поданих документів, є протиправним, а тому суд вважає позовні вимоги про скасування цього рішення та зобовязання зарахувати до пільгового стажу період роботи у «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані КонституцієюУкраїни та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Щодо позовної вимоги призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 10.08.2017 року, суд зазначає наступне.

Записами в трудовій книжці позивача, а також довідкою № 2/90 від 28 листопада 2014 року, виданою Першим воєнізованим гірничорятувальним загоном, підтверджується період роботи Позивача з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року на посаді респіраторником.

Загальний пільговий стаж Позивача з урахуванням проходження військової служби складає понад 26 років.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Тобто, судом за результатами розгляду справи може бути задоволено будь-яку з цих вимог, у тому числі й вимогу про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень вчинити пені дії.

Відповідно до ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція випливає зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 року у справі №826/17109/13-а.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

У судовому рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олссон проти Швеції" від 24 березня 1988 року (скарга №10465/83) зазначено, що серед вимог, які суд визначив як такі, що випливають з фрази "передбачено законом", є наступні:

- будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію;

- фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. У внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічної влади у здійснення прав;

- закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання влади.

Запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суди зобов'язані відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_3 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Але ж в даному випадку втручання у дискреційні повноваження відповідача є виправданими, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права позивачів.

А завданням адміністративного судочинства, у відповідності до ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. При цьому, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди при розгляді справ застосовують принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а також Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод як джерело права.

Так, у рішенні у справі Волохи проти України зазначено: Таким чином, Суд доходить висновку, що це втручання не може розглядатися як таке, що було здійснене "згідно із законом", оскільки законодавство України не визначає з достатньою чіткістю межі та умови здійснення органами влади своїх дискреційних повноважень у сфері, про яку йдеться, та не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля при застосуванні таких заходів спостереження.

Будь-яка дія органів державної влади має будуватися на цьому принципі, а відтак чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Броньовський проти Польщі від 22 червня 2004 року). Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Гавенда проти Польщі від 14 березня 2002 року., Рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_5 проти Швейцаріїї від 16 лютого 2000 року).

Також, Європейський суд з прав людини Рішенням у справі Круслена від 24 квітня 1990 року зазначає, що закон, який надає дискреційне право, має визначати межі здійснення такого права, хоча докладні правила та умови мають міститися в нормах субстантивного права. Проте надання законом виконавчій владі, чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права. Отже, закон має досить чітко визначати межі будь-яких таких повноважень, наданих компетентним органам, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання.

Загальні принципи диференціації між підміною органу державної влади судом та здійсненням правосуддя безпосередньо сформульовано в рішенні у справі Фадєєва проти Росії від 9 червня 2005 року, в якому Суд з відсилкою до справи Баклі проти Сполученого Королівства, зазначив, що: Згідно з усталеною практикою Суду саме національні органи влади мають дати вихідну оцінку необхідності втручання як стосовно законодавчого поля, так і реалізації конкретного заходу, але, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду, їхнє рішення підлягає перевірці Судом на предмет його відповідності вимогам Конвенції.

Зобов'язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між органами державної влади та суб'єктами господарювання. Також, що є дуже важливим, суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями. Дана думка повністю підтверджена рішенням від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховного Суду України, який вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач при зверненні до відповідача подав весь пакет необхідних документів однак, відповідачем за результатами розгляду заяви Позивача вдруге не було прийнято рішення про призначення пенсії.

Таким чином, суд вважає, що Відповідач у спірних відносинах вже реалізував свої дискреційні владні повноваження, відмовивши Позивачу двічі поспіль у призначенні пенсії.

Таким чином, оскільки у ході судового розгляду справи суд дійшов висновку, що Відповідач відмовив Позивачу у призначенні пенсії протиправно, а визначених законом підстав для такої відмови під час розгляду справи встановлено не було, суд вважає, що відновлення порушеного права Позивача можливе не інакше, як шляхом зобов'язання Відповідача вчинити певні дії, зокрема, зобов'язати Торецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 10 серпня 2017 р.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що Торецьке ОУПФУ Донецької області протиправно відмовило Позивачу у призначенні пенсії, а тому позовні вимоги ОСОБА_5 про зобов'язання призначити пенсію за віком на пільгових вимогах підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача судового збору у розмірі 704,80 грн. на користь Позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 295-297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Соборна, 12/2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду Донецької області (85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Дружби, 26, ) про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком, скасування рішення № 232 від 22 березня 2018 року, зобовязання зарахувати до пільгового стажу період роботи у «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 10.08.2017 року задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні йому пенсії за віком.

Скасувати рішення Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду Донецької області № 232 від 22.03.2018 року про відмову в призначенні пенсії.

Зобовязати Торецьке обєднане управління Пенсійного фонду Донецької області зарахувати до пільгового трудового стажу ОСОБА_1 період роботи у «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» з 15.08.1995 р. по 30.09.2001 р. та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 10.08.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення складене в повному обсязі 20 листопада 2018 року.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Череповський Є.В.