Справа № 474/996/18
Суддя: Сокол Ф. Г.
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 474/996/18
Провадження № 2-а/474/13/18
Рішення

Іменем України

16.11.18року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Євтушок Є.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

30.10.2018р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просить скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії БР № 610951 від 18.10.2018р., а справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.10.2018р. відповідачем винесено постанову серії БР № 610951 у справі про адміністративне правопорушення та визнано позивача винним у порушенні п. 9.8 ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Однак, як зазначає позивач, вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, так як згідно постанови про адміністративне правопорушення від 18.10.2018р. серії БР № 610951 вбачається, що 18.10.2018р., близько 11 год. 45 хв., водій ОСОБА_1, керував автомобілем НОМЕР_1, по дорозі Т-1506 Миколаїв-Доманівка-Берізки на 100 км +500 м, при виїзді з населеного пункту, не ввімкнув ближнє освітлення фар, чим порушив вимоги п. 9.8 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач підтверджує, що керував з вимкненим ближнім світлом фар і був зупинений поліцейським, який повідомив, що відповідно до п. 9.8 ПДР з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Враховуючи відсутність в конструкції транспортного засобу денних ходових вогнів, порушення п. 9.8 ПДР було негайно усунуто позивачем на місці шляхом увімкнення ближнього світла фар.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, тягне за собою накладення штрафу від двадцяти п'яти до тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Проте, згідно п.п. г п. 9.1 ПДР, увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є попереджувальним сигналом. В той же час диспозиція ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачає притягнення до відповідальності водіїв транспортних засобів за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

Водночас, ст. 121-128, ч. 1, 2 ст. 129, ст. 139, ст. 140 КУпАП не містять положень про встановлення відповідальності за таке порушення ПДР, як не увімкнення ближнього світла фар з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами та позивач вважає, що відповідачем невірно кваліфіковано його дії та помилково притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а не за ст. 125 КУпАП, що є прямим порушенням принципу законності.

Позивач також зазначає, що згідно ст. 258 КУпАП відповідач не мав права виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності без складення протоколу, оскільки правопорушення зафіксовано не в автоматичному режимі.

На підставі вищевикладеного позивач вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, при цьому додатково пояснив, що від почав рух від автозаправної станції, яка знаходиться поза межами населеного пункту без увімкнення ближнього світла фар, та через триста метрів він зупинився на перехресті, на якому також не вмикав ближнього світла фар, після чого був зупинений працівниками поліції та усунув допущене ним порушення ПДР.

Відповідач просив відмовити в задоволенні позову, при цьому пояснив, що під час патрулювання вони з напарником помітили автомобіль під керування позивача, який рухався без увімкнено ближнього світла фар, після зупинки та перехресті та початком руху позивач також не включив ближнє світло фар.

Заслухав пояснення сторін та дослідив матеріали адміністративної справи судом встановлено таке.

18.10.2018р. відповідачем стосовно позивача винесено оскаржену постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 610951, згідно якої вбачається, що 18.10.2018р., близько 11 год. 45 хв., водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_2, по а/д Т-1506 Миколаїв-Доманівка-Берізки на 100 км +500 м, при виїзді з населеного пункту, не ввімкнув ближнє освітлення фар, чим порушив вимоги п. 9.8 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України.

Згідно вказаної постанови позивача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП і призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 425 грн.

Частинами 1 та 2 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України, усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення конкретно визначених адміністративних правопорушень, перелік яких наведений у частині першій цієї статті, адміністративних правопорушень розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки ст. 222 КУпАП віднесено до повноважень працівників поліції вирішення питання про притягнення до відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП, а відтак, з огляду на приписи ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку не складається.

З огляду на вищевикладене вимоги позивача в цій частині є безпідставними та необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Щодо тверджень відповідача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення слід зазначити таке.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015р. (далі - Інструкція), постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксована не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Згідно додатку 5 до Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксована не в автоматичному режимі повинна містити графу в якій зазначено, що додається до постанови.

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, склад якого полягає у порушенні правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 9.8. розділу 9 Попереджувальні сигнали Правил дорожнього руху визначено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Тобто ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Водночас, як вбачається з пояснень позивача, відповідача та оскаржуваної постанови, виклад в останній обставин вчинення адміністративного правопорушення не відповідає фактичним обставинам його вчинення, зокрема щодо порушення позивачем правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, та без усунення вказаних недоліків неможливо поза розумним сумнівом стверджувати про наявність чи відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, чи іншого адміністративного правопорушення.

З огляду на вищевикладене вимога позивача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.

В свою чергу, вимога про закриття адміністративної справи не підлягає задоволенню, а в даному випадку, з урахуванням встановлених під час судового розгляду фактичних обставин вчинення адміністративного правопорушення та невідповідність їх викладу в оскаржуваній постанові, яка не відображає дійсні обставини правопорушення, справа підлягає направленню на новий розгляд до посадової особи, тобто відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 72-79, 90, 241-246, 250-251, 286 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 610951 від 18.10.2018р.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, направити на новий розгляд інспектору з дорожнього нагляду сектору превенції Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ф.Г. Сокол