Справа № 820/4331/18
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4331/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Лях О.П. , Подобайло З.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2018, суддя Бадюков Ю.В., вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004, повний текст складено 19.07.18 по справі № 820/4331/18

за позовом ОСОБА_1

до Куп'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Куп'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому просив суд:

- визнати неправомірними дії Куп'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження його під час перерахунку розміру пенсії за вислугу років;

- зобов'язати Куп'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести йому перерахунок пенсії з 01 жовтня 2017 року у відповідності до довідки прокуратури Харківської області від 12.12.2017 року за № 19-572 вих. 18, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного заробітку, без обмеження її максимального розміру та здійснити відповідні виплати;

- зобов'язати Куп'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області виконати постанову суду негайно.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2018р. у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм процесуального та матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається: на норми Конституції України, на ст.86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-УІ, на рішення Європейського суду з прав людини та на ч. 6 ст. 7 КАС України, відповідно до якої у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, застосовується закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону, необхідно виходити із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Позивач в судове засідання не з'явився, направивши клопотання від 14.11.2018 року про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв'язку із хворобою.

Колегія суддів вважає, що клопотання позивача задоволенню не підлягає, оскільки позивач раніше в судове засідання, призначене на 31.10.2018 року не з'явився, направивши в суд подібне клопотання від 24.10.2018 року про відкладення розгляду його апеляційної скарги і суд задовольнив його клопотання.

Отже, позивачем повторно заявлено клопотання про відкладення розгляду його апеляційної скарги, однак до клопотань від 24.10.2018 року та від 14.11.2018 року про відкладення розгляду його апеляційної скарги не додано будь-яких медичних документів, які б підтверджували його неможливість прибуття до суду.

А відповідно до ч.1 ст.309 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом 60-ти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, яка було постановлена 25.09.2018 року.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.296 КАС України, позивач в апеляційній скарзі не заявляв клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участі, а тому за відсутності такого клопотання вважається, що особа не бажає брати участі у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу позивача за його відсутності за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, з 14.09.2001 року відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" позивачу призначена пенсія в розмірі 90 відсотків від середнього заробітку.

12.02.2018 року прокуратурою Харківської області листом за № 19-572 вих. 18 позивачу надано інформацію про заробітну плату, у якій зазначено заробітну плату прокурора Лозівської місцевої прокуратури з класним чином "радник юстиції", надбавкою за вислугу років 30 відсотків у розрізі складових станом на жовтень 2017 року.

21.02.2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок призначеної пенсії з урахуванням заробітної плати, зазначеної у інформацію про заробітну плату прокуратури Харківської області за № 19-572 вих. 18 від 12.02.2018 року.

Рішенням від 27.02.2018 року № 10 комісії з розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) пенсії Куп'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області у перерахунку пенсії відмовлено, оскільки відповідно до п. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються кабінетом міністрів України. На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не прийнято, тому за відсутності нормативного регулювання відносин щодо умов і підстав для перерахунку пенсій працівників прокуратури підстав для такого перерахунку немає.

Позивач, вважаючи рішення відповідача № 10 від 27.02.2018 року незаконним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності нормативного регулювання відносин щодо умов і підстав для перерахунку пенсій (зокрема у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати) працівників прокуратури підстав для такого перерахунку немає. Тому відповідач, відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії з підстав, про які зазначено вище, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

На час призначення позивачу пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, у редакції на час призначення позивачу пенсії, було передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-УІІІ, який набрав чинності 01 січня 2015 року, було внесено зміни до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, зокрема, частину 18 викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-УШ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ.

15.07.2015 р. набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" № 1697-УП (далі - Закон № 1697-VII), відповідно до Розділу XII Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон № 1789-ХІІ, крім, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015 р..

За загальним правилом дія нормативного правового акта, зокрема, закону у часі, обмежена моментом набрання ним юридичної сили та моментом втрати останньої.

Закони, які втратили чинність застосуванню не підлягають, оскільки чинність закону - це обов'язковість виконання закону, обмежена певним часом, простором і колом осіб.

Конституційний суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України дійшов висновку, що: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Верховний Суд в постанові від 10 липня 2018 року по справі № 628/693/17, враховуючи інститут дії закону в часі, також дійшов висновку, що в ситуації з перерахунком призначеної пенсії працівникам прокуратури таке право може гуртуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-У111, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-УШ), умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 цей суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-УІІІ, якими частину 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ та частину 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-УІІ викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Урядом будь- яких умов для перерахунку не визначено то Управління не мало правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Постанова Кабінету Міністрів України № 657 від 30.08.2017 року "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати працівників прокуратури", якою внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 р., також не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працівників прокуратури.

Посилання апелянта на порушення статті 22 Конституції України є безпідставними, адже відповідні положення законів не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально- економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Верховний Суд в постанові від 16 березня 2018 року по справі № 147/550/16-а також дійшов висновку, що у зв'язку з втратою чинності нормативно-правовими актами, які передбачали право на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати працюючим прокурорським працівникам, не відбулося звуження обсягу існуючого права позивача на отримання пенсії. Так само як і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5- рп/2005. Відмова відповідача перерахувати пенсію не ставить під сумнів саму сутність змісту права на соціальний захист, оскільки наслідком відмови у перерахунку пенсії не було зменшення розміру отримуваної позивачем пенсії.

Також безпідставним є посилання апелянта на те, що відповідно до статті 58 Конституції України права на перерахунок пенсії не можуть бути позбавлені особи, які вже вийшли на пенсію, оскільки право на перерахунок пенсії у відповідної особи виникає станом на час виникнення обставин, з якими особа пов'язує право на такий перерахунок, а не з часу її виходу на пенсію.

Європейський суд з прав людини також неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Право встановлювати законодавчі обмеження щодо соціальних виплат узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі "Валентина Ніканорівна Великодна проти України", яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності в розумінні Протоколу № 1 (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) , оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що першою і найважливішою вимогою ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційній переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Європейський Суд з прав людини в рішенні від 09.10.1979 р. у справі "Ейрі проти

Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою

залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду по справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року.

Оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком пенсії, не

передбачено можливість її перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, Управління не мало правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вищезазначене повністю узгоджується з однозначною правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постановах №№ 711/6019/16а від 20.02.2018 р., № 264/1617/17, № 761/21804/17 від 02.03.2018, № 465/7186/16-а, №645/1822/16-а, № 718/828/16-а, № 663/2713/16-а. №645/4295/17, № 672/847/16-а від 03.04.2018 року, № 431/4608/16-а, № 129/2163/16-а. № 127/301/17, № 569/7079/16-а, № 347/283/17, № 758/14102/16-а від 17.04.2018 року, № 628/4096/16-а від 02.05.2015, № 628/693/17 від 10.07.2018 року та ін..

Також безпідставними є посилання апелянта на ч. 6 ст. 7 КАС України, відповідно до якої у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, застосовується закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону, необхідно виходити із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), оскільки в даному випадку підстави та порядок перерахунку пенсій працівників прокуратури передбачені статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-УІІ, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-УІІІ) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Беручи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

З наведених вище підстав доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.07.2018р. по справі № 820/4331/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, а у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Старосуд
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях З.Г. Подобайло