Справа № 756/15845/17
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Київ №756/15845/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Ганечко О.М.,

Сорочка Є.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузик М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року (суддя Шевчук А.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у якому просив визнання дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії протиправними та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати суми пенсії, нарахованої на виконання постанови Оболонського районного суду м. Києві від 30.01.2014 за період 02.06.2013 по 30.06.2014 відповідно до індексу споживчих цін в сумі 30 939,30 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_4 компенсацію втрати частини щомісячних сум заборгованості пенсії за період з 02.06.2013 року по 30.06.2014 року включно у зв'язку з порушенням строків виплати пенсійного забезпечення з врахуванням офіційно встановлених індексів споживчих цін у сумі 30 939 грн. 30 коп. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві діяло в межах компетенції відповідно до вимог чинного законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню.

Також, в апеляційній скарзі міститься клопотання про заміну відповідача з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві ().

Колегія суддів зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві» було утворено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, реорганізувавши шляхом злиття Правобережне, Лівобережне, Центральне об'єднані управління Пенсійного фонду України в м. Києві та головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Відповідно до ст. 52 КАС України в разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

За наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, допустивши заміну первісного відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () на належного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві ().

08.11.2018 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому такий просить апеляційну каргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, залишити без змін.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача та думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві і отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 30.01.2014 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві стосовно відмови ОСОБА_4 у перерахунку пенсії та зобов'язано відповідача провести перерахунок пенсії на підставі довідки Фінансово-економічного управління Служби Безпеки України від 23.04.2012 № 21/3/2-1555/1412 з 02.06.2013.

На виконання постанови Оболонського районного суду м. Києва від 30.01.2014 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві проведено перерахунок пенсії та в червні 2014 року нарахована сума заборгованості за період з 02.06.2013 по 30.06.2014 в розмірі 28 749,08 грн.

28.10.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасною виплатою сум перерахованої пенсії на виконання постанови Оболонського районного суду м. Києва від 30.01.2014 у справі № 756/17400/13-а.

Листом від 14.11.2017 року № 27300/03/3-2602 Головне управління Пенсійного фонду України повідомило ОСОБА_4 про відсутність правових підстав для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Така відмова мотивована тим, що виплата недоплаченої пенсії за рішенням суду має разовий характер, а тому на спірні правовідносини не поширюється дія ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Вважаючи дії відповідача протиправними, ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків виплати пенсії.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - закон №1058-IV) передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам трати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим для реалізації зазначеного Закону та затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як виплати грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статті 2,3 Закону №2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, та визначає поняття "доходи" - доходи громадян, які не мають разового характеру : пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Частиною 2 статті 2 Закону №2050-ІІІ визначено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Відтак, у розумінні Закону №2050-ІІІ пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого роду проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно п. 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону № 1058-IV, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Отже позивач колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків виплати пенсії, оскільки у розумінні Закону України №2050-III пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду, і порушення строків її виплати означає втрату громадянином частини свого доходу.

Однак, прийшовши до вірного висновку про протиправність відмови відповідача щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрачених доходів та зобов'язання відповідача виплатити таку компенсацію, суд першої інстанції зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_4 компенсацію втрати частини щомісячних сум заборгованості пенсії за період з 02.06.2013 року по 30.06.2014 року включно у сумі 30 939 грн. 30 коп.

Колегія суддів вважає, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд не наділений повноваженнями перебирати на себе функцію здійснення розрахунку та нарахування коштів замість органу, на який покладено такі повноваження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №681/423/15-а.

Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі, що в порушення ч. 2 ст. 124 КАС України Голосіївським районним судом м. Києва не повідомлено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про дату, час та місце розгляду позовної заяви, та зазначене порушення позбавило відповідача права скористатися правами сторони, що передбачені ст. 44, 47 КАС України, колегія суддів зазначає, що справа №756/15845/17 розглядалась не Голосіївським районним судом м. Києва, а Оболонським районним судом м. Києва, а також в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.20), відповідно до якого Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві 14.12.2017 було повідомлено про дату, час та місце розгляду даної справи, а відтак, такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції по суті правильно вирішив спірні правовідносини, однак із помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року змінити, абзац третій резолютивної частини викласти в наступній редакції:

«Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_4 компенсацію втрати частини щомісячних сум заборгованості пенсії за період з 02.06.2013 по 30.06.2014 включно у зв'язку з порушенням строків виплати пенсійного забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Кабінетом Міністрів України постановою від 21.02.2001 №159».

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.М. Ганечко

Є.О. Сорочко