Справа № 127/1790/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа №127/1790/16-а

адміністративне провадження №К/9901/9628/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 1 березня 2016 року (головуючий суддя Овсюк Є.М.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2016 року (головуючий суддя Смілянець Е.С., судді: Залімський І.Г., Сушко О.О.) у справі №127/1790/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання відмови в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді неправомірною та зобов'язання відповідача призначити та виплачувати довічне грошове утримання судді, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (надалі також - відповідач, орган Пенсійного фонду), в якому просила:

- визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді, яка викладена в листі від 15 жовтня 2015 року № 1932/06-33-3/01-2;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці призначити та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітку працюючого судді, починаючи з 4 серпня 2015 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

- у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснювати перерахунок раніше призначеного довічного грошового утримання.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що її 1 червня 1986 року було обрано народним суддею Староміського районного народного суду м. Вінниці, а 2 липня 1986 року призначено головою цього ж суду. З 11 травня 1993 року відповідно до постанови Верховної Ради України від 23.04.1993 року вона працювала суддею Вінницького обласного суду (на даний час Апеляційний суд Вінницької області).

18 березня 2015 року нею було подано заяву про відставку у зв'язку з досягненням 65-річного віку, яка разом з доданими документами була направлена апеляційним судом Вінницької області за № 1026/2-41/2015 на адресу Вищої Ради юстиції. Проте, звільнено з посади судді у відставку постановою Верховної Ради України від 16.07.2015 року № 636-VIII, оскільки лише 18 червня 2015 року Вища Рада юстиції розглянула заяву позивача і прийняла рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення її з посади, тобто заява не розглядалась Вищою Радою юстиції три з половиною місяця.

3 серпня 2015 року наказом голови апеляційного суду №75/2-07к на підставі Постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 року № 636-VIII її виведено зі штату суддів Апеляційного суду Вінницької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Як зазначає позивач, нею 4 серпня 2015 року подано до управління Пенсійного фонду України документи згідно Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року за №3-1. 18 жовтня 2015 року вона отримала відповідь органу Пенсійного фонду, яким їй надані роз'яснення щодо призначеної пенсії. Відмовляючи позивачу в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді, відповідач керувався п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2.03.2015 року №213-VIII., де зазначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та ін.

Позивач вважає, що відмова в призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання є неправомірною, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 1 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2016 року, позов задоволено у повному обсязі у спосіб, визначений позивачем.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що 4 серпня 2015 року позивач подав до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці заяву та документи, згідно з Порядком подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року за № 3-1.

У числі поданих документів позивач надав відповідачу і довідку про стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який станом на 3 серпня 2015 року складає - 34 роки 8 місяців 19 дні.

Також позивач надав відповідачу і довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка станом на 3 серпня 2015 року складала - 21436 грн. 80 коп.

Листом від 15 жовтня 2015 року № 1932/06-33-3/01-2 управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці відмовило позивачу в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на Закон України від 2 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з п. 5 Прикінцевих положень цього закону у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При розгляді справи позивач надав суду і відповідачу довідку про суддівську винагороду в розмірі 27284грн. 40 коп. для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, видану Апеляційним судом Вінницької області від 06 січня 2016 року.

Суди визнали вказану відмову протиправною з тих підстав, що Закон України від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» не може суперечити Рішенню Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013. Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Позивач, маючи право на відставку, звернувся у встановленому законом порядку з відповідною заявою 18 березня 2015 року та мав всі законні підстави на отримання щомісячного довічного грошового утримання, призначення якого не ставиться в залежність від своєчасності розгляду заяви про відставку компетентними органами.

Крім того, з прийняттям вищезазначеного закону №213-VIII від 2 березня 2015 року та у зв'язку з неприйняттям до 1 червня 2015 року закону щодо спеціальних пенсій, не скасовано положення ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 12 лютого 2015 року, частиною другою якої передбачено щомісячне довічне грошове утримання для судді у відставці.

Тому, при розгляді заяви позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідач повинен був керуватися положеннями вищезазначеної статті, оскільки частина друга ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не втратила чинності в частині права судді на відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання.

Суд апеляційної інстанції також врахував, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди неправильно застосували норму матеріального права - Закон №213-VIII, оскільки з 1 червня 2015 року не здійснюється ані призначення ані перерахунок в тому числі щомісячного довічного грошового утримання відповідно до спеціального Закону «Про судоустрій і статус суддів». При цьому, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції помилково застосував Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року №4-рп/2016, оскільки воно не має зворотної дії у часі і не поширюється на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, скаржник наголошує, що позивач перебуває на обліку з 14 березня 2011 року та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV). Пенсія була призначена у розмірі 5016,13грн. ОСОБА_1 у своєму позові зазначає, що 4 серпня 2015 року вона звернулася до Управління із заявою про призначення і виплату щомісячного довічного грошового утримання, і листом Управління від 15 жовтня 2015 року №1932/06-33-3/02-2 їй відмовлено у призначенні такого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Проте такі твердження не відповідають дійсності, оскільки 4 серпня 2015 року ОСОБА_1 до Управління було подано заяву про перерахунок уже призначеної пенсії відповідно до Закону №1058-IV у зв'язку зі звільненням з роботи та з урахуванням набутого стажу та заробітку. Такий перерахунок було проведено. Пенсія після перерахунку склала 6850,79грн.

Саме про вказаний перерахунок позивача було повідомлено листом Управління від 15 жовтня 2015 року №1932/06-33-3/02-2. Тобто, вказаний лист не є рішенням суб'єкта владних повноважень, яким відмовлено позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання, оскільки з його змісту не вбачається такої відмови.

Звернень ОСОБА_1 до Управління з приводу призначення щомісячного довічного грошового утримання не було та, відповідно, Управління не відмовляло у такому призначенні. Таким чином, відсутнє належне документальне підтвердження наявності рішення суб'єкта владних повноважень, яке оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Межі перегляду судом касаційної інстанції визначені ст.341 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції діючій з 15 грудня 2017 року), відповідно до якої:

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Відповідно до ст.159 КАС України, в редакції діючій на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.161 КАС України (в редакції діючій до 15 грудня 2017 року), під час прийняття постанови суд вирішує:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи належить задовольнити позовні вимоги або відмовити в їх задоволенні;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави допустити негайне виконання постанови;

7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення адміністративного позову.

При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Метою апеляційного перегляду є перегляд судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу. Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права (ст. 195 КАС України, в редакції діючій до 15 грудня 2017 року).

Отже, застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути встановлені судами на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Як вбачається з судових рішень, суди встановили, що 4 серпня 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання і листом від 15 жовтня 2015 року №1932/06-33-3/01-2 у призначенні такого утримання було відмовлено з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Натомість, в матеріалах справи відсутня заява позивача від 4 серпня 2015 року, а наявний лист від 15 жовтня 2015 року №1932/06-33-3/01-2 «Щодо надання роз'яснення» (а.с.23) не містить відмови у призначенні щомісячного довічного грошового утримання, як не містить і посилань на п.5 Прикінцевих положень Закону України №213-VІІІ. Більш того, з огляду на вказаний лист, Управлінням розглядалась заява ОСОБА_1 від 24 вересня 2015 року, яка також відсутня в матеріалах справи.

Як вбачається з доводів касаційної скарги, які є аналогічними запереченням на адміністративний позов, а так само апеляційної скарги, відповідач наголошував на тому, що відсутні обставини, якими обґрунтовуються вимоги, як відсутні і докази, якими вони підтверджуються. Відповідач звертав увагу судів на те, що лист від 15 жовтня 2015 року №1932/06-33-3/01-2 не містить відмови у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового отримання, оскільки з заявою про призначення такого утримання вона не зверталась.

Отже для правильного розгляду даної справи істотне значення має встановлення обставин безпосереднього звернення позивача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а так само і наявність рішення Управління про відмову у такому призначенні та його мотиви.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини четвертої наведеної статті, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, зокрема, судами не було встановлено обставин, які можуть мати значення для правильного вирішення справи та встановлено обставини, які не підтверджені належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим справа підлягає направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду слід встановити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, і лише після цього слід вирішити яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. Судове рішення, на підставі встановлених обставин та зібраних доказів, повинно містити обґрунтування, чому суд приймає або відхиляє той чи інший доказ, надавши правову оцінку усім доводам сторін в межах заявленого позову.

Керуючись статтями 345, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 1 березня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2016 року у справі №127/1790/16-а скасувати.

Справу №127/1790/16-а направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

В.М. Кравчук ,

Судді Верховного Суду