Справа № 820/3536/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 820/3536/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Жигилія С.П.

суддів: Курило Л.В. , Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Ткаченка А.О.

представника позивача - Феленка С.О.

представника відповідача - Шамілової Л.Ш.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018р. (суддя Сагайдак В.В.; м. Харків; повний текст рішення складено 04.07.2018) по справі № 820/3536/18

за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Аграрне" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Дослідне господарство "Аграрне" Інституту рослинництва імен В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України" (далі по тексту - позивач, ДП "Дослідне господарство "Аграрне", підприємство) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд: скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.01.2018 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року адміністративний позов Державного підприємства "Дослідне господарство "Аграрне" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України" - задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 30.01.2018 р., що прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області () на користь Державного підприємства "Дослідне господарство "Аграрне" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України" () суму сплаченого судового збору у розмірі 55536.63 грн. (п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот тридцять шість гривень 63 копійки).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а саме: п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. п. 201.1, 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, невідповідність висновків обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що підприємством не надано до перевірки копії платіжних доручень в загальній сумі 2 983 930,30 грн., у зв'язку з чим перевіряючи ми складено акт про ненадання документів від 27.12.2017 № 5562, який є невід'ємною частиною акту перевірки. Також апелянт стверджує, що позивачем не було надано до перевірки товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі товару (цукрового буряку) перевізнику для здійснення транспортування, рахунки-фактури, акти звірки взаємних розрахунків. Окрім цього, зазначає, що згідно з базою АІС «Автомобіль» встановлено перевезення цукрового буряку легковими автомобілями, що, зважаючи на промислові масштаби вирощеного цукрового буряку, є необґрунтованим та економічно недоцільним та ставить під сумнів факт здійснення вищевказаних послуг.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. В обґрунтування поданого відзиву позивач, з посиланням на надані підприємством до перевірки та матеріалів справи первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій здійснених із ТОВ «Автотранс-Схід» у жовтні 2017 року, вказує на необґрунтованість та безпідставність висновків контролюючого органу про неможливість здійснення господарських операцій. З приводу доводів апеляційної скарги щодо ненадання підприємством до перевірки ТТН та платіжних доручень зазначає, що вказані документи були надані позивачем на запит податкового органу 11.01.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що 26 грудня 2017 року фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Державного підприємства "Дослідне господарство "Аграрне" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства по господарськім взаємовідносинам з ТОВ "Автотранс - Схід" (податковий номер 40695895) за жовтень, 2016 р. та відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності.

За результатами перевірки складено акт від 03.01.2018 року №41/20-40-14-17-08/05460456(а.с.16-28), згідно висновків якого встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: п.п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, п. 198.6, ст. 198, п.201.1, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість по спеціальній декларації з ПДВ сільськогосподарського товаровиробника в періоді, що перевірявся на загальну суму 2961953,00 грн., у тому числі за жовтень 2016 р. у сумі 2 961 953,00 грн.

Вказаний висновок податкового органу ґрунтується на тому, що господарські операції між позивачем і ТОВ "Автотранс-Схід" є нереальними (відсутність реально вчиненої господарської операції), оскільки ТОВ "Автотранс-Схід" не могло виконати вищевказані господарські операції, оскільки не підтверджено рівень освіти, кваліфікації, професіональних знань, фахової належності робітників підприємства, наявність трудових ресурсів за жовтень 2016 р. Також податковим органом робиться висновок про те, що враховуючи відсутність на підприємствах, які були постачальниками товарів та послуг для ТОВ "Автотранс-Схід", а саме - ТОВ "Бізнес Страйк", ТОВ "Акцептгруп", ТОВ "Баланстор", ТОВ "Сінерджі-ЛТД", ТОВ "Кромбуд ЛТД" власних основних засобів, складських приміщень, транспортних засобів тощо, то встановлено неможливість виконання документально оформлених робіт ТОВ "Автотранс-Схід" у жовтні 16 р. (стор.10 Акту). За відсутності належним чином оформлених товарно-транспортних накладних встановити дату отримання ДП "ДГ "Аграрне" Інститут рослинництва імені В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України" транспортних послуг від ТОВ "Автотранс-Схід" не надається можливим та відповідно, відсутності підстави для віднесення сум податку на додану вартість за вищевказаною операцією до складу податкового кредиту (стор. 14 Акту, а.с. 23, т.1).

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 30.01.2018 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 3 702 441,25 грн. (з яких: 2 961953,0 грн. - збільшення податкових зобов'язань, 740 488,25 грн. - штрафна санкція)(а.с.31).

Податкове повідомлення - рішення було оскаржено позивачем в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України (а.с.33-36).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 20.04.2018 р. №13928/8/99-99-11-01-02-25 скарга позивача від 13.02.2018 р. (вх. 27.02.2018 р.) залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін(а.с.38-41).

Не погодившись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не було доведено належними і допустимими доказами обставин та фактів, на які він посилається в обґрунтування відповідності нормам чинного законодавства прийнятого ним оскаржуваного рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 30.01.2018 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 3 702 441,25 грн. (з яких: 2 961 953,00 грн. - збільшення податкових зобов'язань, 740 488,25 грн. - штрафна санкція) є неправомірним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.1 ст. 201 кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частинами 1 та 2 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

З огляду на викладені положення Податкового кодексу України, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати належним чином оформлені податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ДП "Дослідне господарство "Аграрне" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр'єва НААН України" є правонаступником (у зв'язку з перейменуванням) ДП "ДГ "Червоний Жовтень" Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва УААН, що підтверджується наказом №65 від 05.04.17 р., ухвалою господарського суду Харківської області від 23.02.17 р. по справі №Б-39/31-07, а також інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Одним із видів господарської діяльності позивача є вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів (в тому числі і вирощування цукрового буряку).

Для вирощування цукрового буряку позивач має у користуванні земельну ділянку, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею І-ХР № 001201 від 24.10.2002 р. (а.с. 138-140, т.1), а також довідкою Відділу Держгеокадастру у Балаклійському районі Харківської області від 15.03.16 р. №8-20.09-0.3-554/2-16 (а.с. 141, т.1) та звітом про площі (а.с. 142-148, т.1).

Позивач під час здійснення своєї господарської діяльності використовує власні офісні приміщення та складські приміщення, які обліковуються на його балансі, що підтверджується оборотною-сальдовою відомістю по рахунку 103 (а.с. 127-135, т.1).

Між позивачем (в якості постачальника) та ТОВ "Цукрове" (в якості покупця) укладено договір поставки №52 від 29.06.16 р. (а.с. 169-172, т.1), відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити цукровий буряк в заліковій вазі українського походження, врожаю 16 р. на умовах, зазначених у цьому договорі.

Сторони додатково визначають ціну та кількість товару в додатковій угоді до цього договору (п. 1.1. Договору).

Згідно п. 2.1. Договору поставки строк поставки товару - до 01.12.16 р. включно. Товар може передаватись покупцю окремими партіями, але повний його обсяг, визначений у цьому Договорі, має бути поставлений у термін зазначений вище.

Відповідно до п.2.2. Договору поставки з урахуванням додаткової угоди від 04.07.16 р., передбачено умови поставки: призаводський приймальний бурякопункт ТОВ "Цукрове". Навантаження товару на транспортні засоби здійснюється силами постачальника та за його рахунок. Транспортування сировини здійснює постачальник за свій рахунок. Якщо постачальник не має технічної можливості своїми засобами здійснити транспортування сировини, постачальник звертається до третіх осіб щодо забезпечення транспортування товару до покупця.

З метою забезпечення транспортування товару до покупця за договором поставки №52 від 29.06.16 р., між позивачем (в якості замовника) та ТОВ "Автотранс-Схід" (в якості виконавця) 12.09.2016 р. укладено договір перевезення №АС-12092016 (а.с. 42-46, т.1), відповідно до якого виконавець зобов'язується доставляти автомобільним транспортом вантаж до пункту призначення. Замовник зобов'язується сплачувати за перевезення вантажу встановлену плату (п. 1.1. договору).

Згідно п. 1.2. Договору для надання послуг з перевезення вантажу виконавець має право залучати інших осіб (субвиконавців), залишаючись відповідальним перед Замовником за кількість, строки та якість надання ними послуг.

Згідно додатку №2 до договору, вартість перевезення вантажу складає 215,0 грн. за 1 (одну) тонну на відстані від 120 км. до 140 км., з урахуванням ПДВ (а.с. 47, т.1).

Крім того, між виконавцем і замовником було підписано додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди, що з 21.10.16 р. вартість перевезення вантажу складає 235,00 грн. за 1 (одну) тонну на відстані від 120 км. до 140 км., з урахуванням ПДВ (а.с. 48, т.1).

Виконавцем і замовником було підписано додаткову угоду №2 до договору, відповідно до якої було вказано перелік автотранспорту, яким виконавець надає послуги (а.с. 49-53, т.1).

В межах даного договору між даними сторонами були проведені господарські операції, які оформлені наступними первинними документами:

- актами виконаних робіт №6 від 05.10.16 р., №7 від 10.10.16 р., №8 від 13.10.16 р., №9 від 17.10.16 р., №10 від 18.10.16 р., №11 від 21.10.16 р., №12 від 25.10.16 р., №13 від 28.10.16 р., №14 від 31.10.16 р. разом із реєстрами ТТН до кожного акту виконаних робіт (а.с. 54-96, т.1). Вказані акти виконаних робіт підписані уповноваженими представниками сторін, засвідчені печатками.

- рахунками на оплату №7 від 05.10.16 р., №8 від 10.10.16 р., №9 від 13.10.16 р., №10 від 17.10.16 р., №11 від 18.10.16 р., №12 від 21.10.16 р., №13 від 25.10.16 р., №14 від 28.10.16 р., №15 від 31.10.16 р. (а.с. 97-105, т.1);

- платіжними дорученнями про сплату коштів №1144 від 04.10.16 на суму 1 272 099,10 грн., №1147 від 05.10.16 р. на суму 1 000 000,00 грн., №1181 від 10.10.16 р. на суму 711 804,20 грн., №1182 від 10.10.16 р. на суму 1 288 195,80 грн., №1201 від 12.10.16 р. на суму 1 000 000,00 грн., №1216 від 13.10.16 р. на суму 523 655,90 грн., №1217 від 13.10.16 р. на суму 476 344,10 грн., №1253 від 19.10.16 р. на суму 1 000 000,00 грн., №1254 від 19.10.16 р. на суму 1243 870,30 грн., №1255 від 19.10.16 р. на суму 756 129,70 грн., №1307 від 20.10.16 р. на суму 724 192,60 грн., №1308 від 20.10.16 р. на суму 275 807,40 грн., №1324 від 21.10.16 р. на суму 500 000,00 грн., №1335 від 24.10.16 р. на суму 1 000 000,00 грн., №1339 від 26.10.16 р. на суму 435 811,60 грн., №1369 від 27.10.16 р. на суму 1 366 963,65 грн., №1370 від 27.10.16 р. на суму 933 784,70 грн., №1388 від 28.10.16 р. на суму 630 000,00 грн., №1340 від 26.10.16 р. на суму 69 617,00 грн., №1341 від 26.10.16 р. на суму 294 571,40 грн. (а.с. 97-117, т.1).

- податковими накладними №1 від 05.10.16 р., №2 від 10.10.16 р., №3 від 13.10.16 р., №4 від 17.10.16 р., №5 від 18.10.16 р., №6 від 21.10.16 р., №7 від 25.10.16 р., №8 від 28.10.16 р., №9 від 31.10.16 р. (а.с. 118-126, т.1).

Зазначені вище податкові накладні сформовані за "правилом першої події" за датою зарахування коштів на банківський рахунок у відповідності до пп. "а" п.187.1 ст.187 ПК України та зареєстровані в ЄРПН.

Переміщення товару підтверджується товарно-транспортними накладними (реєстр товаротранспортних робіт за кожним актом виконаних робіт мається в матеріалах справи, а.с. 54-96, т.1), зокрема: за 01.10.2016 р. ттн №002824 (т.4, а.с.197), №001920 (т.8а.с. 19), №001921(т.8 а.с. 20), №001214 (т.8 а.с. 14), №001215(т.8 а.с. 113), №001221 (т.8 а.с. 119), №001222-№001227 (т.8 а.с. 120-125);за 02.10.2016 р. ттн № 001401-№001425 (т.8 а.с. 130-154), №001228 (т.8 а.с. 156);за 03.10.2016 р. ттн №001343 (т.8 а.с. 225);№001369-№001485 (т.9 а.с. 1-42), №001526-№001550 (т.9 а.с. 44-67);за 04.10.2016 р. ттн №001486-№001255 (т.9 а.с. 72-164);за 05.10.2016 р. ттн №002051-№002063 (т.9 а.с. 169-181), №001256-№001299 (т.9 а.с. 183-250), №001501-№001525 (т.10 а.с. 1-25);за 06.10.2016 р. ттн №002064 (т.11 а.с. 213), №002014 (т.11 а.с. 238), №002126 (т.11 а.с. 250), №002127-№002042 (т.12 а.с. 1-41);за 07.10.2016 р. ттн №002043-№002281 (т.12 а.с. 45-137);за 08.10.2016 р. ттн №002260 (т.12 а.с. 224);за 09.10.2016 р. ттн №002244 (т.12 а.с. 250), №002245-№002396(т.13 а.с. 1-52);за 10.10.2016 р. ттн №002397 (т.13 а.с. 56), №001569 (т.13 а.с. 125);за 11.10.2016 р. ттн №001670 (т.10 а.с. 32), №001664 (т.10 а.с. 124), №001665 (т.10 а.с. 126), №001671 (т.10 а.с. 132);за 12.10.2016 р. ттн №001766-№001784 (т.10 а.с. 137-155), №001672- (т.10 а.с.157), №001765 (т.10 а.с. 249);за 13.10.2016 р. ттн №001785-№002590 (т.11 а.с. 4-83);за 14.10.2016 р. ттн №002591 (т.11 а.с. 88), №002593 (т.11 а.с. 90), №002594 (т.11 а.с. 91), №002434 (т.11 а.с.180);за 15.10.2016 р. ттн №002450 (т.3 а.с. 215), №002653 (т.4 а.с. 42), №002654-№002658 (т.11 а.с. 185-189), №002435-№002449 (т.11 а.с. 191-205);за 16.10.2016 р. ттн №002659-№002743 (т.4 а.с. 47-131);за 17.10.2016 р. ттн №002785 (т.4 а.с. 135), №002744 (т.4 а.с. 191), №002804 (т.4а.с. 195), №002806 (т.4 а.с. 198), №002805 (т.4 а.с. 213), №002828 (т.4 а.с. 217), №002825 (т.4 а.с. 220), №002802 (т.4 а.с. 221), №002812 (т.4 а.с. 223), №002830 (т.4 а.с. 226), №002827 (т.4 а.с. 224), №002808 (т.5 а.с. 3), №002789 (т.5 а.с. 14), №002799 (т.5 а.с. 97);за 18.10.2016 р. ттн №002829 (т.4 а.с. 214), №002836 (т.4 а.с. 218), №002835 (т.4 а.с. 219), №002834 (т.4 а.с. 222), №002832 (т.4 а.с. 224), №002833 (т.4 а.с. 225),№002831 (т.4 а.с. 227), №002879 (т.4 а.с. 231), №002845 (т.4 а.с. 232), №002844 (т.4 а.с. 233), №002888 (т.5 а.с. 1), №002890 (т.5 а.с. 4), №002856 (т.5 а.с. 13), №002891 (т.5 а.с. 15), №002853 (т.5 а.с. 23), №002862 (т.5 а.с. 27), №003008 (т.5 а.с. 43), №002868 (т.5 а.с. 45), №002874 (т.5 а.с. 50), №002872 (т.5 а.с. 70), №003003 (т.5 а.с. 73), №003001 (т.5 а.с. 80), №002869 (т.5 а.с. 85), №002865 (т.5 а.с. 92); за 19.10.2016 р. ттн № 003010 (т.5 а.с. 46), №003009 (т.5 а.с. 47), №003013 (т.5 а.с. 44), №003014 (т.5 а.с. 48), №003019 (т.5 а.с. 49), №003020 (т.5 а.с. 51), №002901 (т.5 а.с. 62), №002906 (т.5 а.с. 66), №002907 (т.5 а.с. 69), №002904 (т.5 а.с. 71), №002902 (т.5 а.с. 72), №002914 (т.5 а.с. 74), №002908 (т.5 а.с. 79), №002911 (т.5 а.с. 81), №002919(т.5 а.с. 86), №002918 (т.5 а.с. 91), №002924 (т.5 а.с. 93), №002933 (т.5 а.с. 98), №002929 (т.5 а.с. 101), №002930 (т.5 а.с. 106), №003027 (т.5 а.с. 123), №002945 (т.5 а.с. 126), №002941 (т.5 а.с. 127), №002935 (т.5 а.с. 128), №002948 (т.5 а.с.130), №002947 (т.5 а.с. 131), , №003030 (т.5 а.с. 132), №003037 (т.5 а.с. 134), №003032 (т.5 а.с. 138), № 003029 (т.5 а.с. 139), №003035 (т.5 а.с. 145), №003026 (т.5 а.с. 154), №003031 (т.5 а.с. 182), №002949 (т.6 а.с. 2); за 20.10.2016 р. ттн №003041 (т.5 а.с. 124), №003040 (т.5 а.с. 125), №003042 (т.5 а.с. 129), №003044 (т.5 а.с. 133), №003045 (т.5 а.с. 135), №003049 (т.5 а.с. 137), №003043 (т.5 а.с. 143), №003053 (т.5 а.с. 144), №003052 (т.5 а.с. 146), №003056-№003062 (т.5 а.с. 147-153), №003057 (т.5 а.с. 155), №003088 (т.5 а.с. 181), №003093 (т.5 а.с. 183), №003100 (т.5 а.с. 193), №002959 (т.5 а.с. 200), №002963 (т.5 а.с. 221), №003102 (т.5 а.с. 223), №002970 (т.5 а.с. 225), №002957 (т.5 а.с. 233), №003106 (т.5 а.с. 235), №002973 (т.5 а.с. 236), №003110 (т.5 а.с. 239), №003061 (т.5 а.с. 240), № 002969 (т.5 а.с. 241), №002968 (т. 6 а.с. 78); за 21.10.2016 р.ттн №003111 (т.5 а.с. 222), №003112 (т.5 а.с. 224), №003113 (т.5 а.с. 234), №003114 (т.5 а.с. 237), №003119 (т.5 а.с. 238), №003120 (т.5 а.с. 242), №003123 (т.5 а.с. 244), №003115 (т.5 а.с. 245), №003384 (т.6 а.с. 3), №003383 (т.6 а.с. 4), №002985 (т.6 а.с. 49), №003127 - №003138 (т.6 а.с. 54-74), №003129 (т.6 а.с. 77), №003148 (т.6 а.с. 89), №003149 (т.6 а.с. 90),№003147 (т.6 а.с. 108), №003133 (т.6 а.с. 188); за 22.10.2016 р. ттн №003150 (т.6 а.с. 75), №003351 (т.6 а.с. 76), №003356-№003366 (т.6 а.с. 79-88), №003368 (т.6 а.с. 91) №003162 -№003192 (т.6 а.с. 109-137), №003190 (т.6 а.с. 142), №003235 (т.6 а.с. 165), №003230 (т.6 а.с. 167), №003241 (т.6 а.с. 171), №003240 (т.6 а.с. 173), №003239 (т.6 а.с. 174), №003171 (т.6 а.с. 176), №003232 (т.6 а.с. 184), №003195 (т.6 а.с. 186); №003185 (т.6 а.с. 212); за 23.10.2016 р. ттн №003243 (т.6 а.с. 166), №003244 (т.6 а.с. 170), №003246 (т.6 а.с. 172), №003245 (т.6 а.с. 175), №003248 (т.6 а.с. 177), №003203 (т.6 а.с. 180), №003186 (т.6 а.с. 181), №003210 (т.6 а.с. 182), №003213 (т.6 а.с. 183), №003222 (т.6 а.с. 185), №003215 (т.6 а.с. 187), №003214-№003333 (т.6 а.с. 189-211), №003328 (т.6 а.с. 213), №003306 (т.6 а.с. 237), №003312 (т.6 а.с. 242), №003253 (т.6 а.с. 250), №003309 (т.7 а.с. 1), №003258 (т.7 а.с. 20), №003350 (т.7 а.с. 25), №003260 (т.7 а.с. 35),№003212 (т.7 а.с. 160); за 24.10.2016 р. ттн №003264 (т.7 а.с. 18), №003261 (т.7 а.с. 19), № 003265 (т.7 а.с. 23), №003266 (т.7 а.с. 24), №003268 (т.7 а.с. 26), №003270(т.7 а.с. 27), № 003267 (т.7 а.с. 34), №003269-№003406 (т.7 а.с. 36-91), №21 (т.7 а.с. 96-117), №003499 (т.7 а.с. 129); за 25.10.2016 р. ттн №003509 (т.7 а.с. 118), №003510 (т.7 а.с. 120), №003514 (т.7 а.с. 128), №003503 (т.7 а.с. 130), №003590 (т.7 а.с. 159), №003599 (т.7 а.с. 161), №003560 (т.7 а.с. 178), №003572 (т.7 а.с. 183), №003571 (т.7 а.с. 211), №003569 (т.7 а.с. 212), №003530 (т.7 а.с. 215), №003461 (т.7 а.с. 224), №003527 (т.7 а.с. 226);за 26.10.2016 р.ттн №003546 (т.7 а.с. 209), №003547 (т.7 а.с. 210), №003544 (т.7 а.с. 213), №003548 (т.7 а.с. 214), №003456 (т.7 а.с. 223), №003459 (т. 7 а.с. 225), № 003460-№003474 (т.7 а.с. 227-241), №003464 (т.1 а.с. 181), №003431 (т.1 а.с. 182), №003835 (т.1 а.с. 215), №003847(т.1 а.с. 232), №003844 -№003843 (т.1 а.с. 247-248); за 27.10.2016 р. ттн №003850 (т.1 а.с. 233), №003867 (т.1 а.с. 247), №003870 (т.1 а.с. 250), №003885 (т.2 а.с. 53), №004275 (т.2 а.с. 93), №004210 (т.2 а.с. 110), №004207 (т.2 а.с. 112), №004208 (т.2 а.с. 118), №004209 (т.2 а.с. 119); за 28.10.2016 р. ттн №004310 - №003877(т. 2 а.с. 54-88), №004216 (т.2 а.с. 111), №004222 (т.2 а.с. 113), № 004225 (т.2 а.с. 117), № 004221 (т.2 а.с. 120), № 004278-№ 004314 (т.2 а.с. 122-180); за 29.10.2016 р. ттн №003893-№004348 (т.2 а.с. 185-215), № 004349 (т.2 а.с. 217), №004357 (т.2 а.с. 250), №004358 (т.3 а.с. 1), № 003960 (т.3 а.с. 28), № 003969 (т.13а.с. 38); за 30.10.2016 р. ттн № 003970 (т.3 а.с. 43), № 004050 (т.3 а.с. 121); за 31.10.2016 р. ттн № 004076 (т.3 а.с. 126), № 004061 (т.3 а.с. 211).

Вказані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне: забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій.

З приводу висновків податкового органу викладених в акті перевірки щодо відсутності реального характеру здійснених господарських операцій між позивачем та ТОВ "Автотранс-Схід" внаслідок ненадання позивачем до перевірки товарно-транспортних накладних, платіжних доручень в загальній сумі 2983903,30 грн. та актів прийому-передачі виконаних робіт, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до абз. 2, 4 п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України, протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Таким чином, платник податків має право подати до контролюючого органу документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності саме до закінчення перевірки, або протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки.

Як свідчать матеріали справи, позивачем, на запит податкового органу, листом від 19.12.2017 № 209 було надано додаткові пояснення та копії первинних документів: договір перевезення № АС-12092016 від 12.09.2016, акти виконаних робіт, реєстри товарно-транспортних накладних до актів та товарно-транспортні накладні, платіжні доручення на суму 17 771 715,65 грн., в т.ч. ПДВ 2 961 952,61 грн., а також карту рахунку 631 за жовтень 2016 року, які відображають в бухгалтерському обліку взаємовідносини між підприємством та ТОВ "Автотранс-Схід".

Вказані документи були отримані ГУ ДФС у Харківській області 11.01.2018, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції податкового органу на листі підприємства (т. 14 а.с. 158), тобто до прийняття спірного податкового повідомлення-рішення та у строк, встановлений п. 44.7 ст. 44 ПК України.

Отже, позивачем з дотриманням вимог п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України було надано до податкового органу копії документів в підтвердження факту сплати податку на додану вартість у зв'язку з придбанням послуг з перевезення у жовтні 2016 року, пояснення та документи з приводу транспортування придбаного товару, платіжні доручення, акти виконаних робіт, про відсутність яких було зазначено в акті перевірки від 03.01.2018 року №41/20-40-14-17-08/05460456, однак, з огляду на зміст пояснень відповідача та доводів апеляційної скарги, вказані документи та пояснення не були враховані відповідачем під час прийняття спірного рішення.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що наявні у матеріалах справи первинні документи об'єктивно засвідчують та підтверджують факт здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ "Автотранс-Схід" і, як наслідок, правомірність формування позивачем податкового кредиту з ПДВ, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Порушень в діях позивача при формуванні податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ "Автотранс-Схід" під час судового розгляду не встановлено.

Доказів фактичного нездійснення господарських операцій, суми по яких позивачем включено до складу податкового кредиту відповідачем по справі не надано.

З приводу посилання податкового органу на те, що "перевезення цукрового буряку було здійснено легковими транспортними засобами", колегія суддів зазначає, що в ході судового розгляду справи встановлено, що перевезення цукрового буряку за договором перевезення із ТОВ "Автотранс-Схід" здійснювалось вантажним автомобільним транспортом. Крім цього, за інформацією від ТОВ "Автотранс-Схід" транспортні засоби, які вказані податковим органом в акті перевірки (стор. 13 акту, а.с. 22, т.1) не є легковими, а навпаки є вантажними транспортними засобами, що підтверджується відповідними технічними паспортами на вказаний транспорт.

Щодо посилання податкової інспекції на отриману податкову інформацію в якій зафіксовано відсутність у ТОВ «Бізнес Страйк», ТОВ «Акцептруп», ТОВ «Баланстор», ТОВ «Сінерджі-ЛТД», ТОВ «Кромбуд ЛТД», які були постачальниками робіт та послуг у жовтні 2016 року контрагента позивача - ТОВ "Автотранс-Схід", власних основних засобів, складських приміщень, транспортних засобів тощо, що, дані податкових накладних, виданих та отриманих ТОВ "Автотранс-Схід" у жовтні з постачальниками ТОВ «Бізнес Страйк», ТОВ «Акцептруп», ТОВ «Баланстор», ТОВ «Сінерджі-ЛТД», ТОВ «Кромбуд ЛТД» та подальшим ланцюгом постачання товарів, вказують на транзитні операції спрямовані на надання податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту, колегія суддів зазначає, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника. Платник податку на додану вартість (покупець товару, послуг) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів.

Отже, посилання податкового органу на порушення податкового законодавства контрагентами по ланцюгу постачання не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, оскільки їх зобов'язання не спричиняють податкових наслідків для позивача, так само позивач не може нести відповідальність за будь-які порушення законодавства вчинені його контрагентами.

Крім того, такі висновки податкового органу, на якого в силу положень Кодексу адміністративного судочинства України покладається обов'язок доказування, не підтверджені документально.

При цьому, колегія суддів вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні положень статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем в акті перевірки не наведено доказів: неможливості проведення господарських операцій з урахуванням фізичних характеристик товару, просторових та часових факторів, економічних чинників; відсутності руху активів у процесі здійснення господарських операцій; відсутності зміни стану та структури активів, зобов'язань чи власного капіталу сторін правочинів; отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цих операцій в інший спосіб; отримання позивачем товарів (робіт, послуг) від іншої особи ніж сторона за правочином.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 16 Податкового кодексу України, особами, відповідальними за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, та за повноту та своєчасність його внесення до бюджету є платники податку. Згідно п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків.

При цьому, такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), «Булвес АД проти Болгарії» (2009 рік, заява №3991/03) і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, зазначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Таким чином, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод, або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та невизнання понесених витрат. При цьому, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, та повинні бути підтвердженими належними і достатніми доказами.

В контексті викладеного, обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що позивач як платник податків діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які могли допустити його контрагенти, або ж про те, що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій було одержання позивачем податкової вигоди, контролюючий орган під час розгляду справи не навів, а судом не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє наведені доводи відповідача та погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем було дотримано вимоги Податкового кодексу України з реалізації права на податковий кредит по операціях із ТОВ "Автотранс-Схід" у жовтні 2016 року, позивачем подано декларації з ПДВ. Задекларовані позивачем суми підтверджені наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесених податкових повідомлень - рішень належним чином в суді не довів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення повідомлення-рішення № від 30.01.2018 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 3 702 441,25 грн. (з яких: 2 961 953,00 грн. - збільшення податкових зобов'язань, 740 488,25 грн. - штрафна санкція) є протиправним та підлягає скасуванню.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 по справі № 820/3536/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Курило Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 20.11.2018.