Справа № 826/12775/17
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів, за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві про зобов'язання здійснити нарахування їй премії за період з грудня 2015 по квітень 2017 року, відповідно до вимог Положення про преміювання поліцейських ГУ НП у м. Києві від 21.06.2016 №542; стягнення нарахованої премії за період з грудня 2015 року по квітень 2017 року; стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 15.11.2016 по 27.02.2017 та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 10.07.2017 по дату проведення відповідних виплат.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач в порушення вимог закону, не здійснив негайне поновлення її на посаді згідно постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2016 у справі №826/5209/16, що призвело до невиплати заробітної плати у період з 15.11.2016 по 27.02.2017 та тривалий період не нараховував премії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2018 позов задоволено частково: стягнуто з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_3 середній заробіток за період з 15.11.2016 по 27.02.2017 у розмірі 22837 грн 50 коп. (двадцять дві тисячі вісімсот тридцять сім гривень п'ятдесят копійок) та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10.07.2017 по 18.06.2018 у розмірі 74820 (сімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять) грн. В задоволенні решти позовних вимог, зокрема в частині нарахування та виплати премій - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

В судове засідання з'явився представник апелянта, підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Позивач та його представник у судовому засіданні просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що наказом ГУ НП у м. Києві від 29.02.2016 №181 о/с, підполковника поліції ОСОБА_3 (С-6170695), старшого інспектора тренінгового центру №2 звільнено зі служби в поліції, згідно з пункту 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2016 у справі №826/5209/16 визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП у м. Києві від 29.02.2016 №181 о/с в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_3 (С-6170695), старшого інспектора тренінгового центру №2 зі служби в поліції, поновлено підполковника поліції ОСОБА_3 (С-6170695) на службі в ГУ НП у м. Києві, стягнуто з ГУ НП у м. Києві на користь ОСОБА_3 середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2016 по 14.11.2016 у розмірі 56332,50 грн.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2016 в частині поновлення ОСОБА_3 на службу в ГУ НП у м. Києві та в частині стягнення з ГУ НП у м. Києві на користь ОСОБА_3 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 6742,50 грн. звернуто до негайного виконання.

На виконання зазначеної постанови, наказом ГУ НП у м. Києві від 28.12.2016 №1015 о/с підполковника поліції ОСОБА_3 (С-617065) поновлено на службі в поліції, на посаді старшого інспектора тренінгового центру №2, з 01.03.2016.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2016 залишено без змін. Тобто Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2016 набрала законної сили 14.03.2017 року.

Наказом ГУ НП у м. Києві від 28.02.2017 №201 о/с підполковника поліції ОСОБА_3 призначено старшим інспектором сектору дільничих офіцерів поліції відділу превенції Печерського управління поліції та звільнено з посади старшого інспектора тренінгового центру №2.

Наказом ГУ НП у м. Києві від 05.07.2017 №697 о/с підполковника поліції ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 10.07.2017.

Після звільнення позивач неодноразово зверталася до відповідача із запитами про розмір та види грошового забезпечення для обчислення пенсії.

З наданих відповідачем довідок вбачається, що у період з 15.11.2016 по 27.02.2017 позивачу не виплачено заробітну плату, а в період з грудня 2015 по квітень 2017 року відповідачем взагалі не нараховано премію.

Разом з тим, при звільненні у липні 2017 року відповідач не виплатив заробітну плату за період з 15.11.2016 по 27.02.2017.

З урахуванням зазначеного, на підставі статей 116, 117 Кодексу законів про працю України позивач звернулася до суду, зокрема, з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з 15.11.2016 по 27.02.2017 та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 10.07.2017 по дату проведення відповідних виплат.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в даній справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Аргументи відповідача щодо позовної вимоги про стягнення нарахованої премії з грудня 2015 по квітень 2017 року не приймаються апеляційним судом, оскільки у задоволенні даних позовних вимог судом першої інстанції було відмовлено, отже, за відсутності апеляційної скарги позивача, не є предметом перегляду в апеляційній інстанції.

Щодо задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку по дату проведення відповідних виплат, апелянт не погоджується з висновком суду в частині посилання на норми трудового законодавства, вважаючи, що застосуванню підлягає спеціальний закон «Про Національну поліцію України» та Дисциплінарний статут.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

Приписами ст. 77 вказаного Закону врегульовано питання звільнення зі служби в поліції.

Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції врегульовано ст. 94 Закону № 580-VIII та Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Однак, зазначеними нормативними актами не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби в поліції. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, а саме з довідок про доходи від 01.08.2017 №1232, №1233, листа ГУ НП у м. Києві від 02.08.2017 № Н-380/381/32/125/01/30-2017 заробітна плата Позивачу в період з 15.11.2016 року по 27.02.2017 року не виплачувалася.

Отже, апелянтом не було надано до суду жодного доказу щодо нарахування та виплати заробітної плати за вказаний період, тому твердження відповідача в апеляційній скарзі про виплату позивачу всіх належних виплат є таким, що не відповідає дійсності та не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведене вище та доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині підлягають задоволенню.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позову, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 20.11.2018