Справа № 825/1901/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1901/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кузьменка В.В.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 17 липня 2018 року) у справі за адміністративним позовом Мисливсько - рибальського підприємства Чернігівської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року, Мисливсько - рибальське підприємство Чернігівської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок (далі - позивач, МРП Чернігівської обласної організації УТМ та Р) звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області (далі - відповідач) та просить: скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-01-006/0080/46 від 27.03.2018, винесену першим заступником начальник Управління Держпраці в Чернігівській області 27.03.2018; визнати дії протиправними з винесення інспектором праці Управлінням Держпраці в Чернігівській області Кульбакою О.П. 07.03.2018 припису про усунення виявлених порушень № 25-01-006/0049 та визнати дії протиправними з винесення акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № 25-01-006/0080 від 07.03.2018.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач, згідно мораторію на проведення перевірок, який встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік», взагалі не мав право на проведення інспектування позивача.

Окрім того, позивач вказав, що відповідач безпідставно та не обґрунтовано визначив, що громадян ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 позивачем було допущено до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказами чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу.

При цьому, протиправно проігнорувавши той факт, що між позивачем та цими особами було укладено цивільно-правовий договір на виконання робіт.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано постанову про накладення штрафу № 25-01-006/0080/46 від 27.03.2018, винесену першим заступником начальник Управління Держпраці в Чернігівській області 27.03.2018.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що в період часу з 03.03.2018 по 07.03.2018, згідно направлення на проведення контрольного заходу від 28.02.2018 № 212, компетентним співробітником відповідача було проведене інспекційне відвідування Мисливсько-рибальського підприємства Чернігівської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок (далі - позивача, МРП) з питань додержання законодавства про працю.

Інспектування позивача проводилось за період часу з 01.01.2017 по 07.03.2018.

За результатами відвідування було складено акт № 25-01-006/0080 від 07.03.2018.

За результатами вказаного інспектування відповідачем також було складено припис про усунення виявлених порушень № 25-01-006/0049 від 07.03.2018.

29.03.2018 позивачем було отримано постанову про накладення штрафу № 25-01-006/0080/46 від 27.03.2018, винесену першим заступником начальник Управління Держпраці в Чернігівській області 27.03.2018, в розмірі 1340280 гривень.

Зазначену постанову мотивовано тим, що працівників позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 фактично допущено до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказами чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій з винесення акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № 25-01-006/0080 від 07.03.2018 та з винесення інспектором праці Управлінням Держпраці в Чернігівській області Кульбакою О.П. 07.03.2018 припису про усунення виявлених порушень № 25-01-006/0049, колегія суддів зазначає наступне.

Проведення контрольних заходів компетентними співробітниками відповідача регламентується порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26.04.2017 (далі - Порядок).

Вказаний Порядок передбачає, що за результатами проведення контрольного заходу, в тому числі і інспектування, компетентними особами органу, що проводить такий захід, складається відповідний акт.

У разі виявлення порушень норм та приписів діючого законодавства особою, що перевіряється, передбачено обов'язок особи, що перевіряє скласти та направити особі, що перевірялась припису про усунення виявлених порушень.

З матеріалів справи вбачається, що інспектування позивача проводилось компетентними співробітниками відповідача, які діяли на підставі направлення, у присутності представника позивача і, за наслідками інспектування склали відповідний акт.

За таких підстав, встановлено, що складаючи відповідний акт, співробітники відповідача діяли провомірно, підставно та в межах своєї компетенції і їх дії, в цій частині, не можуть бути визнані протиправними.

З тексту акту вбачається, що в ході інспектування було виявлено ряд порушень і , діючи відповідно Порядку, компетентними співробітниками відповідача було складено та направлено позивачу припис, про усунення виявлених недоліків.

На момент складання припису, доказів спростування наявності вказаних у акті інспектування порушень не було.

Тобто, складаючи відповідний припис, співробітники відповідача діяли провомірно, підставно та в межах своєї компетенції і їх дії, в цій частині, не можуть бути визнані протиправними.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що позов, в частині визнання протиправними дій з винесення акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № 25-01-006/0080 від 07.03.2018 та з винесення інспектором праці Управлінням Держпраці в Чернігівській області Кульбакою О.П. 07.03.2018 припису про усунення виявлених порушень № 25-01-006/0049, не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-01-006/0080/46 від 27.03.2018, винесену першим заступником начальник Управління Держпраці в Чернігівській області 27.03.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 8 Конституції України передбачено, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У свою чергу, оскільки акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № 25-01-006/0080 від 07.03.2018 та прийнята на його підставі постанова про накладення штрафу від 07.03.2018 тягне за собою правові наслідки у вигляді грошового стягнення в розмірі 1 340 280 гривень, то таке рішення, незалежно від форми його оформлення, повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії», № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Зважаючи на наведене, орган владних повноважень мав належним чином мотивувати, чому прийняв саме таке рішення, а не інше.

З поданих доказів вбачається, що в період часу з 01.01.2017 по 31.12.2017 у Мисливсько-рибальському підприємстві Чернігівської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок в трудових відносинах перебувало 107 працівників, з них 60 за основним місцем роботи та 47 за сумісництвом, а не 60 як це вказано в акті інспектування.

При цьому, ще 12 осіб, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, надавали послуги підприємству за цивільно-правовими угодами - договорами на виконання робіт (надання послуг) по веденню мисливського господарства протягом 2017 року шляхом укладення короткострокових договорів.

Приймаючи рішення про накладення стягнення, відповідач, в абзаці 2 постанови ( т. 1, а. с. 29) констатував, що працівників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 було фактично допущено до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу.

При цьому таке рішення не містить обґрунтувань чому з цими працівниками не можна було укладати договори цивільно-правового характеру, а необхідно було укладати саме трудові договори відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно штатного розкладу МРП, який затверджено президією засновника, згідно п. 6.2 Статуту МРП, на підприємстві позивача значиться 107 штатних одиниць, а фактично було зайнято 106 (вільна посада водія).

З них, в якості єгерів працювало 93 особи. Така кількість єгерів зумовлена тим, що позивач організовує свою роботу на основі проекту організації розвитку МРП, згідно проекту встановлено необхідну чисельність єгерського складу по 9 відділенням МРП, яка складає 87 чоловік.

Також, МРП уклало інвестиційні договори з метою найбільш ефективного вирішення завдань по збереженню, відтворенню та раціональному використанню мисливських тварин, а тому додатково задіяло для цього ще 6 чоловік.

Аналізуючи зміст договорів на виконання робіт (надання послуг) по веденню мисливського господарства відповідач виказав умовне твердження, що вони «практично нічим не відрізняються від посадових обов'язків «Єгеря».

Колегія суддів зазначає, що зміст формулювання «практично нічим не відрізняються» є оціночним судженням та не є підставою для накладення стягнення.

Щодо посилання відповідача про те, що наявність згідно штатних розписів за 2017-2018 роки посад «єгеря», автоматично забороняє брати на роботу працівників за цивільно-правовими договорам, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів критично ставиться до зазначеного вище оскільки таке твердження не ґрунтується на законі. А саме, ч. 1 ст. 6 Цивільного кодексу України передбачає, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст. 627 ЦПК України вказує, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, встановлено, що укладаючи договори на виконання робіт (надання послуг) по веденню мисливського господарства з зазначеними вище особами, позивач діяв правомірно, в межах своїх прав визначених нормами цивільного законодавства.

Також, звертає увагу на те, що пункти 2.1 договорів на виконання робіт (надання послуг) по веденню мисливського господарства, на які посилався відповідач, як на підтвердження факту існування трудових відносин фактично сторонами договорів не виконувались. Зазначене стосується дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку, законодавства з охорони праці, охорони мисливських угідь, здійснення заходів по затриманню та доставці порушників в місцеве відділення УМВС і таке інше.

Вказане підтверджується показаннями допитаних вході судового засідання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9

З представлених доказів вбачається, що необхідність залучення додатково осіб, з якими було укладено договори, було зумовлено тим, що згідно рішень Державної надзвичайної протиепізоотичної комісії при КМУ, Чернігівській обласній державній адміністрації та райдержадміністраціях (ДНПК) протягом останніх двох років на територіях мисливських угідь позивача проводились заходи щодо депопуляції диких кабанів, в зв'язку з африканською чумою свиней. З метою виконання цих заходів і були залучені додатково особи.

Окремо слід зазначити, що станом на час проведення перевірки, всі договори на виконання робіт (надання послуг) по веденню мисливського господарства були виконані і їх дія була припинена.

Колегія суддів звертає увагу на надані під час судового засідання пояснення, а саме те, що відповідно до штатного розкладу у позивача було лиш одне вакантне місце, а саме посада водія. Тому у зв'язку із виконанням додаткових робіт було залучено ряд інших осіб відповідно до цивільного договору.

Окрім зазначеного, вище позивачем у справі надано кошторис відповідно до якого вбачається, що грошові кошти на виплату заробітної плати залучених працівників здійснено з інших господарських рахунків позивача.

Щодо виявлення фактів відсутності повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу та посилання на Постанову КМУ №413 «Про порядок повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальними органами про прийняття працівника на роботу», колегія суддів зазначає наступне.

Так, зазначене повідомлення не повинно було направлятись, оскільки, з зазначеними особами у позивача трудові відносини були відсутні.

Колегія суддів звертає увагу на посилання позивача, а саме на те, що по кожному з договорів цивільно правового характеру було сплачено єдиний соціальний внесок у повному розмірі і даний факт ніким не оспорюється.

Згідно ч.1 ст.637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст. 213 ЦКУ зміст правочину може бути витлумачений його стороною (сторонами).

Будучи стороною вказаних правочинів та, наділеними правом тлумаченні змісту власних договорів в силу вимог ч.1 ст. 213 ЦКУ, допитані в ході судового засідання свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9 вказали, що зміст вказаних договорів не мав не меті пряме або опосередковане їх працевлаштування до позивача.

Доказів того, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 мали інше розуміння вказаних договорів у період їх укладення чи виконання, суду не представлено.

Колегія суддів критично ставиться до показань свідка ОСОБА_3 про те, що виконуючи умови цивільно - трудового договору по депопуляції поголів'я диких свиней, він фактично виконував свої обов'язки єгеря УТМР, з тих підстав, що будучи допитаним в ході судового засідання свідок не зміг пояснити суду які ж саме, в цей час, він виконував обов'язки як єгерь.

Надаючи оцінку показанням цього свідка, колегія суддів зазначає, що на момент подання заяви до відповідача про перевірку позивача, свідок був звільнений з роботи та мав неприязні стосунки з керівництвом позивача, що і підтвердив в ході судового засідання.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що на запитання суду першої інстанції, позивач не зміг вказати правильну назву організації в якій він працює на теперішній час та пояснити. На запитання суду: в чому саме полягають його функціональні обов'язки за посадою в цій організації, відповідав загальними фразами, проявляючи свою необізнаність в цьому питанні.

Щодо, відсутності у відповідача права проводити інспекційне відвідування (перевірку) дотримання вимог законодавства про працю позивачем та, відповідно, приймати на підставі такого інспектування рішення про накладення штрафу, в силу вимог Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», колегія суддів зазначає наступне.

Інспектування відповідача відбулося на підставі звернення ОСОБА_3 про перевірку правильності оформлення з ним трудових відносин позивачем.

За таких обставин відповідач, відповідно до Правил, був зобов'язаний провести інспектування позивача і, в такому разі, мораторій на проведення перевірок в встановлений Законами України «Про державний бюджет на 2017 рік» та «Про державний бюджет на 2018 рік» в даних правовідносинах не застосовується.

Зважаючи на наведене вище, встановлено, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-01-006/0080/46 від 27.03.2018, винесена першим заступником начальник Управління Держпраці в Чернігівській області 27.03.2018, не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню, а позов необхідно задовольнити частково.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 23 листопада 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.В. Кузьменко