Справа № 2040/6594/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 р. Справа № 2040/6594/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Вязмітіновій Т.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Ткаченко Л.М.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (код НОМЕР_1, 61093, АДРЕСА_1) до Державної служби України з безпеки на транспорті (, 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14) про визнання протиправним та скасування розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розрахунок б/н плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 19.05.2018 року № 0003051.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з акту від 19.05.2018 року позивачу стало відомо, що 19.05.2018 року співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Одеській області, на підставі направлення на перевірку від 11.05.2018 року №026267, проведено перевірку (а/д м-05 Київ-Одеса 450 км+500м) транспортного засобу марки RENAULT номерний знак НОМЕР_2, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 перебуває у власності позивача, за кермом перебував ОСОБА_4, за результатами якої зафіксовано порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: надання послуг з перевезення вантажів без документів, які передбачені, ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України. Також, 28.04.2018 року співробітниками Управління Укртрансбезпеки в Одеській області було проведено габаритно-ваговий контроль (вказане місце проведення габаритно-вагового контролю - ГВК а/д Київ-Одеса (450км+500м). Після огляду 19.05.2018 року співробітниками Управління Укртрансбезпеки в Одеській області встановлено, що перевезення вантажі здійснюється з порушенням: фактичне осьове навантаження на одиночну ось становила 13,1 т. при допустимому навантаженні в 11,0 т. За наслідками такого огляду складено: Акт № 0003051 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.05.2018 року та Розрахунок б/н плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 19.05.2018 року № 0003051 на суму 349,92 євро. З вказаним розрахунком позивач не погоджується, посилаючись на те, що позивач є лише власником вказаного автотранспорту, який був переданий орендареві на підставі договору оренди.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу у підготовче засідання.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 06.09.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, згідно з яким відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 10.09.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив та 12.10.2018 року пояснення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на зміст обґрунтувань викладених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилившись на правову позицію викладену у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Фахівцями Управління Укртрансбезпеки у Одеській області, на підставі направлення на перевірку від 11.05.2018 року № 026267, проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом автомобільної дороги а/д Київ- Одеса 450 км+500м.

Під час вказаної перевірки перевірено транспортний засіб марки RENAULT номерний знак НОМЕР_2, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 перебуває у власності позивача.

За результатами перевірки складено акт № 049524 від 19.05.2018 року, якому зафіксовано порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: надання послуг з перевезення вантажів без документів, які передбачені, ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України.

Також, 19.05.2018 року співробітниками Управління Укртрансбезпеки в Одеській області було проведено габаритно-ваговий контроль (вказане місце проведення габаритно-вагового контролю - ГВК а/д Київ-Одеса (450км+500м). Після огляду 19.05.2018 року співробітниками Управління Укртрансбезпеки в Одеській області встановлено, що перевезення вантажів здійснюється з порушенням: фактичне осьове навантаження на одиночну ось становила 13,1 т. при допустимому навантаженні в 11,0 т.

За наслідками такого огляду складено: Акт № 0003051 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.05.2018 року та розрахунок б/н плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 19.05.2018 року № 0003051 на суму 349,92 євро.

Не погоджуючись з розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 19.05.2018 року № 0003051 позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Відповідно до абз. 3 п. 1 постанови КМУ № 442 від 10.09.2014 року «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті реорганізовується шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, а також підпорядкувавши службі, що утворюється - Державній службі України з безпеки на транспорті, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті.

Відповідно до п. 1 Положення, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

У відповідності до п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3.

Розпорядженням КМУ № 1378-р від 16.12.2015 року «Питання Державної служби з безпеки на транспорті» здійснення функцій і повноважень, покладених на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекцію), припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою.

З огляду на викладене, Укртрансбезпека під час здійснення своїх повноважень діє як суб'єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов'язкових до виконання.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року (надалі - Порядок № 1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку № 1567 вказано виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється наявність визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Згідно свідоцтва НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу марки RENAULT номерний знак НОМЕР_2 перебуває у власності ОСОБА_3.

Згідно договором оренди автомобіля укладеного 03.05.2018 року між позивачем та ТОВ «Укрінформтрейд» транспортний засіб марки RENAULT номерний знак НОМЕР_2 надано в оренду ТОВ «Укрінформтрейд».

Відповідно до товарно-транспортного накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 4719 від 19.05.2018 року маса нафтопродукту , що перевозилось, становила 18,238 тони.

За результатами зважування вищезазначеного транспортного засобу (чек № 510473 від 19.05.2018 року) співробітниками Управління Укртрансбезпеки в Одеській області було встановлено, що загальна вага транспортного засобу становить - 38580,00 тон, при максимально дозволеній масі для такого типу транспортного засобу - 40 тонн, при цьому навантаження на ось 1 - 6900 кг.; ось 2 - 13100 кг.; ось 3 - 5980 кг.; ось 4 - 6420 кг.; ось 5 - 6180 кг..

Враховуючи, що законодавчо - встановлена похибка становить 2 %, то транспортний засіб необхідно вважати невеликоваговим лише при загальній вазі 40,800 т. та навантаженні на одиночну ось - 11,220 т., на строєну - 22,440 т.

У зв'язку з виявленими під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам та правилам, контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, було складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.05.2018 року та Акт № 0003051 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 19.05.2018 року.

Спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України № 1007/1207 від 10.12.2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 року за №215/24992, зокрема п.п. 5 п. 4, зазначено, що посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-31'Порядку № 879.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем з 28.04.2017 р. та згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності є надання в оренду вантажних автомобілів.

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування транспортні засоби: автомобіль марки ДАФ спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, р/н НОМЕР_2.

Договір є укладеним з моменту його підписання сторонами та дає протягом 6 (шести) місяців з моменту його підписання(п.6.1 договору).

Таким чином, позивач є власником вказаного транспортного засобу та не є автомобільним перевізником, в розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому, на думку суду, до неї не можуть бути застосовані санкції.

Вказаний договір нікчемним у судовому порядку не визнавався.

Суд вказує, що згідно зі ст. 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» цей закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб'єктами підприємницької діяльності. Які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

З огляду на абз. 18 ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Таким чином, плата за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується відносно автомобільних перевізників, якими є фізичні або юридичні особи, що здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

При цьому законодавець не пов'язує настання відповідної адміністративно-господарської відповідальності із фактом перебування транспортного засобу у власності відповідної фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Як встановлено ч. 4 ст. 217 Господарського кодексу України, господарські санкції застосовуються у встановленому законом по рядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 238 Господарського кодексу України визначено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

До адміністративно-господарських санкцій належить й адміністративно-господарський штраф.

Відповідно до статті 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

З огляду на наведене, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин відповідно є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Суд зазначає, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що транспортні засоби позивачем передано в оренду іншій юридичній особі на підставі договору, на час проведення перевірок та виявлення порушень позивач не мав статусу перевізника.

Зважаючи на викладене, суб'єктом владних повноважень до відповідальності, передбаченої Законом України «Про автомобільний транспорт», притягнуто іншу особу, а саме особу, яка в силу викладених вище обставин об'єктивно не могла допустити порушення.

З врахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд приходить до висновку, що розрахунок б/н плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 19.05.2018 року № 0003051, підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати розрахунок Управління Укртрансбезпеки в Одеській області б/н плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 19.05.2018 року № 0003051.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (код НОМЕР_1, 61093, АДРЕСА_1) сплачену суму судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (, 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23 листопада 2018 року.

Суддя Ю.О. Супрун