Справа № 826/5818/17
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5818/17 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Губської О.А., Пилипенко О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 липня 2018 року, винесене за наслідками розгляду справи в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_2 (далі - позивач) з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича (далі - відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність відносно невнесення інформації щодо неї як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський» до переліку вкладників, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по договору банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-032-000000772, номер рахунку НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 в сумі 150000,00 грн., по договору банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту), номер рахунку НОМЕР_2 що належить ОСОБА_2 в сумі 1491,00 грн., а разом 151491,00 грн.;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо неї - як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський» до переліку вкладників, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по договору банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-032-000000772, номер рахунку НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 в сумі 150000,00 грн., по договору банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту), номер рахунку НОМЕР_2 що належить ОСОБА_2 в сумі 1491 грн., а разом 151491,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 червня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з'явилися.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15 квітня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (далі - банк) та ОСОБА_2 (далі - клієнт) укладено договір № 980-032-000000772 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту), згідно умов якого банк по ініціативі клієнта відкриває клієнту на його ім'я поточний рахунок в гривні для зберігання грошей клієнта і здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, умов цього договору та розпоряджень клієнта, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку.

04 травня 2016 року між ОСОБА_2 (сторона 1) та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» Сторона 2) укладено договір № 980-006-000232480 «Суперкапітал» (новий) (з виплатою процентів щомісячно), відповідно до умов якого позивач передає ТОВ «Інвестиційно- розрахунковий центр» у власність грошові кошти, в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а ТОВ«Інвестиційно-розрахунковий центр» зобов'язується повернути кошти позивачу та виплатити проценти в порядку та на умовах, що встановлені цим договором.

Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що сума коштів складає 150000,00 грн.

Як вбачається з наявних у справі виписок по особовим рахункам з 19 травня 2016 року по 27 липня 2016 року, 19 травня 2016 року на рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_1 було зараховано кошти у розмірі 150000,00 грн. як повернення коштів згідно з договором № 980-006- 000232480 від 04 травня 2016 року та на рахунок НОМЕР_2 зараховано кошти у сумі 1491,89 грн. як оплату процентів по договору № 980-006-000232480 від 04 травня 2016 року.

Судом першої інстанції також встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» від 23 травня 2016 року №14/БТ, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» від 23 травня 2016 року №812, згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова О.Ю. строком на 1 місяць з 23 травня 2016 року по 22 червня 2016 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду строк тимчасової адміністрації продовжено до 22 липня 2016 року та продовжено повноваження Уповноваженої Фонду на здійснення тимчасової адміністрації до 22 липня 2016 року включно.

У подальшому, на підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» від 12 липня 2016 року №124-рш, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 12 липня 2016 року №1213, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова О.Ю. з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01 вересня 2016 року №1702 повноваження ліквідатора публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкову Олександру Юрійовичу з 05 вересня 2016 року включно.

Окружним адміністративним судом м. Києва було встановлено, що 25 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про включення її до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Проте, у відповідь на її звернення відповідач листом № ЗГ1(К)/14054 від 20 вересня 2016 року відповідач повідомив ОСОБА_2, що вона не включена до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування.

Відповідно до повідомлення № ЗГ1(К)/14054/1 від 20 вересня 2016 року про нікчемність правочину позивачу було роз'яснено, що переказ коштів (транзакцій), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року в сумі 1491,89 грн. з призначенням платежу «повернення процентів по договору № 980-006-000232480 від 04 травня 2016 року» на рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, а також в сумі 150000,00 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором № 980-006-000232480 від 04 травня 2016 року» на рахунок НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, є нікчемними.

Незгода позивача з бездіяльністю відповідача щодо невключення її до переліку вкладників зумовила звернення до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні правові підстави для визнання транзакції по перерахуванню товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 коштів на рахунок позивача нікчемними, та як наслідок, невключення ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб встановлені Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).

Пунктом другим частини першої статті 2 Закону № 4452-VI передбачено, що під виведенням неплатоспроможного банку з ринку слід розуміти заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону.

За частиною першою статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, називається тимчасовою адміністрацією.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За частиною третьою цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

За частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

За частиною другою статті 26 Закону № 4452-VI вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Перелік підстав, за наявності яких Фонд не відшкодовує коштів за вкладами зазначено у частині четвертій статті 26 Закону № 4452-VI.

Відповідно до частини п'ятої, шостої статті 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; &? ;…&?а;. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті; &?о;…&?є; 5) здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації; &?і;…&?р;.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; &lб;…&?в; 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; &?м;…&?а; 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

Частиною другою статті 38 Закону № 4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: &?ь;…&?х; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства; &?д;…&?я;.

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; &?в;…&?и;.

Уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями на формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в неплатоспроможному банку за рахунок коштів Фонду (з урахуванням положень статті 26 Закону № 4452-VI). Процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами передбачає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Вкладником, згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, є фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Отже, передбачені Законом № 4452-VI гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI). Такий статус, з-поміж іншого, передбачає наявність вкладу, залученого, зокрема, на умовах договору банківського рахунка.

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (частини перша, друга статті 1066 Цивільного кодексу України).

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (частина перша статті 1067 Цивільного кодексу України).

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частини перша, друга статті 1068 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що до запровадження в Банку тимчасової адміністрації позивач уклав з Банком Договір банківського рахунку, на підставі якого йому відкрито розрахунковий рахунок в цьому Банку за № НОМЕР_1 (поточний рахунок для зберігання грошей клієнта) .

19 травня 2016 року на цей розрахунковий рахунок зараховано кошти на суму 150000,00 грн., які надійшли від ТОВ «ІРЦ». Крім того, відповідно до умов Договору банківського рахунку на розрахунковий рахунок позивача № НОМЕР_2 від ТОВ «ІРЦ» 19 травня 2016 було перераховано кошти у розмірі 1497,89 грн. як оплату процентів за договором № 980-006-000232480 від 04 травня 2016 року.

Як було встановлено судом, уповноважена особа Фонду не включила особу позивача до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду у зв'язку з тим, що транзакції, здійснена ТОВ «ІРЦ» 19 травня 2015 року на розрахункові рахунки позивача є нікчемними відповідно до статей 215, 216 Цивільного кодексу України, статті 37, пунктів 7-9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.

Тобто, з наведеного слідує, що відповідач фактично визнав нікчемною розрахункову банківську операцію з перерахування коштів з одного рахунку на інший.

При цьому, суд зауважує, що на дату запровадження в Банку тимчасової адміністрації кошти, які позивач передавав в позику ТОВ «ІРЦ» на умовах Договору позики, вже обліковувалися на його розрахунковому рахунку в Банку, у той час як ТОВ «ІРЦ» повернуло їх разом з нарахованими процентами.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позивач, в розумінні статті 2 Закону № 4452-VI є вкладником Банку. У свою чергу, кошти, які надійшли для нього як вкладника за Договором банківського рахунку, відповідно до приписів вказаної норми, є вкладом, на який поширюються гарантії, передбачені статтею 26 цього Закону. Отже, та обставина, що розрахунково-касове обслуговування клієнта здійснено під час дії згаданої вище постанови регулятора, не є достатньою підставою для визнання нікчемними розрахункових операцій банку.

Стосовно посилання відповідача на укладення між «Банк Михайлівський» (новий кредитор) та ТОВ «ІРЦ» (первісний кредитор) договору відступлення права вимоги від 18.05.2016 № 1805 колегія суддів зазначає наступне.

Між ПАТ «Банк Михайлівський» (новий кредитор) та ТОВ «ІРЦ» (первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги від 18.05.2016 № 1805, згідно з яким первісний кредитор зобов'язується відступити новому кредитору права вимоги, належні первісному кредитору, за кредитними договорами з усіма додатковими угодами до них, укладеними з фізичними особами, права вимоги за якими належать первісному кредитору, перелік яких наведено у додатку №1 до вказаного договору, що, за твердженнями відповідача, відбулося у порушення постанови Правління Національного банку України від 22.12.2015 № 917/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою від 27.04.2016 №295/БТ змінами.

На підтвердження викладеного відповідачем надано суду копію наказу від 01.06.2016 №42/2 «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними».

Натомість, слід зазначити, що вказаний договір відступлення права вимоги від 18.05.2016 №1805 стосується відступлення права вимоги за кредитними договорами, у той час коли у межах спірних правовідносин між позивачем та ТОВ «ІРЦ» укладено договір, який предметно відноситься до договору позики, де кредитором виступає позивач, а не ТОВ «ІРЦ». Відтак, факт укладення між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ІРЦ» договору відступлення права вимоги від 18.05.2016 №1805 не міг жодним чином вплинути на нікчемність спірних операцій.

Посилання апелянта на порушення банком обмежень, накладених постановою правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року №917 зі змінами, внесеними постановою правління Національного банку України від 27 квітня 2016 року №295, в частині проведення кредитних операцій на суму ,51 грн. на підставі укладених з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договорів відступлення прав вимоги № 1805 від 18 травня 2016 року та №1 від 19 травня 2016 року не може бути підставою для визнання нікчемними правочинів (транзакцій) з перерахування коштів від ТОВ «ІРЦ» на рахунок позивача та позбавлення його права на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, оскільки вказані постанови становлять банківську таємницю, адресуються посадовим особам банку, а не вкладникам (клієнтам банку).

З огляду на зазначене, колегія суддів зауважує, що позивач не міг знати про її зміст та встановлені обмеження, а тому невиконання посадовими особами банку постанови Національного банку України, навіть якщо таке і мало місце, не є саме по собі підставою для висновку про нікчемність відповідних правочинів та операцій. Негативні наслідки при невиконанні банком рішень Національного банку України щодо обмеження чи припинення операцій настають саме для такого банку, а не для його клієнтів (вкладників), а тому позивач не може нести відповідальність за дії (бездіяльність) фінансової установи та зазнавати на підставі цього негативних наслідків.

Крім того, на дату зарахування коштів на рахунок позивача відносно банку діяла постанова Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року № 917/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» зі змінами, внесеними постановою Правління Національного банку України № 295/БТ від 27 квітня 2016 року «Про окремі питання діяльності ПАТ «Банк Михайлівський» та внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року № 917/БТ». Відповідно до приписів вказаних докуметів, з огляду на те, що банк виконує заходи, передбачені Планом фінансового оздоровлення, спрямовані на зменшення кредитного ризику та підтримку ліквідності банку, було пом'якшено обмеження у діяльності банку, встановлені постановою від 22 грудня 2015 року № 917/БТ, зокрема, виключено таке обмеження, як не допускати проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, на час здійснення зарахування коштів на банківський рахунок позивача - 19 травня 2016 року обмежень щодо проведення операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не існувало, а тому визнання договору нікчемним з урахуванням відповідної підстави є необґрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставним та необґрунтованими посилання відповідача на положення пунктів 7-9 частини третьої статті 38 закону № 4452-VI, як і на положення статей 215, 216 Цивільного кодексу України, що були визначені відповідачем в якості правової підстави для визнання зазначених вище транзакцій нікчемними,

При цьому, твердження апелянта про те, що позивач не є вкладником ПАТ «Банк Михайлівський» у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також про те, що на кошти позивача, які надійшли для нього на його поточний рахунок, відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський» не розповсюджуються гарантії, передбачені наведеним Законом, є безпідставними, оскільки вкладом позивача є саме кошти, що перераховані та перебувають на його рахунках відкритих в ПАТ «Банк Михайлівський».

Разом з цим, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на концепцію, яка вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

В розумінні ст.177 ЦК України грошові кошти позивача є об'єктом її майнових прав, а тому ці права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини та ст.41 Конституції України є непорушними до тих пір, поки не буде досягнуто справедливого балансу між порушенням таких прав та суспільним інтересом. Натомість, відповідачем всупереч ч.2 ст.77 КАС України не доведено існування вказаного балансу та відсутність майнових прав позивача на кошти, що розміщені на його банківських рахунках.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що в Уповноваженої особи були відсутні підстави для визнання транзакцій по перерахуванню коштів на рахунки позивача у загальному розмірі 151491,00 грн. нікчемними правочинами.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14 (надалі - Положення), Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку, окрім іншого, перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення.

Переліки, зазначені у цьому пункті, надаються до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. У супровідному листі зазначаються назви переліків, кількість інформаційних рядків та підсумкові значення сум.

Перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду (далі - Перелік), формується за структурою, визначеною додатком 4 до цього Положення, та не включає інформацію про вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону.

Протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Отже, в даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов'язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський» до переліку вкладників, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по договору банківського рахунку.

З огляду на викладені обставини у сукупності з аналізом вимог чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невнесення інформації відносно ОСОБА_2 як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський» до переліку вкладників, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 151491,00 грн. та зобов'язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський» з метою включення її до переліку вкладників, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 151491,00 грн.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 20 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.А. Губська

О.Є. Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 22.11.2018

v