Справа № 819/962/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/16/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнатик А.З.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року у справі № 819/962/18 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Дерех Н.В. в м. Тернополі Тернопільської області 31.07.2018 року, згідно з журналом судового засідання 10:55 год., повний тест судового рішення складено 03.08.2018), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3, позивач) звернулася з адміністративним позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - ОУПФУ, відповідач), в якому просить визнати протиправними дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області в частині виплати пенсії ОСОБА_3 не у спосіб, що вказувався у поданій заяві про призначення/перерахунок пенсії від 24.01.2017 року, зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснювати виплати пенсії ОСОБА_3 у спосіб, вказаний у поданій заяві про призначення/перерахунок пенсії від 24.01.2017 року, шляхом перерахування на зазначений у заяві банківський рахунок.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов'язано Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_3, шляхом перерахування на банківський рахунок ОСОБА_5, МФО 338783, код НОМЕР_2 в ПАТ «ПриватБанк», індивідуальний податковий номер НОМЕР_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду органу соціального захисту населення за зазначеним місцем фактичного проживання в населеному пункті у межах України або приймаються органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку. Заяви приймаються за умови пред'явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з'ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку. Таким чином, для виплати пенсії через установу банку ОСОБА_3 необхідно особисто подати заяву в об'єднане управління або через установу уповноваженого банку.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач 24.01.2017 року звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком, в якій просила пенсію виплачувати на рахунок № ОСОБА_5, МФО 338783, код НОМЕР_2 в ПАТ «ПриватБанк», індивідуальний податковий номер НОМЕР_1. Вказана заява подавалась разом із супровідним листом від 20.01.2018 року за підписом представника позивача ОСОБА_1 Повноваження представника підтверджені довіреністю, посвідченої Л.В. Кєссіді, приватним нотаріусом Штату Ілліноіс Сполучених Штатів Америки 21.10.2016, а також договором № 87 про надання правової допомоги від 23 червня 2018 року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 22.11.2017 року у справі № 607/4478/17 задоволено позов ОСОБА_3 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області та зобов'язано пенсійний орган поновити раніше призначену пенсію, починаючи з 24.01.2017 року; зобов'язано Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_3 за період з 24 січня 2014 року по 24 січня 2017 року. Дана постанова залишена без змін Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року

23.04.2018 року представник позивача звернувся до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою, в якій просив здійснювати виплату пенсію позивачу на банківський рахунок, що був вказаний у заяві про призначення/перерахунок пенсії від 24.01.2017 року та відкритий в ПАТ «ПриватБанк», а саме: ОСОБА_5, МФО 338783, код НОМЕР_2 в ПАТ «ПриватБанк», індивідуальний податковий номер НОМЕР_1.

Листом Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області № 191/І-11 від 07.05.2018 представника позивача повідомлено, що Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року № 662), передбачено, що заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку. Заяви приймаються за умови пред'явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з'ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку. Таким чином, для виплати пенсії через установу банку позивачу необхідно особисто подати заяву в об'єднане управління або через установу уповноваженого банку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заява про виплату пенсії може подаватись безпосередньо самим пенсіонером, або ж його уповноваженою особою.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність, не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з частиною 1 статті 47 Закону № 1058-ІV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 цієї статті, пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Згідно з пунктом 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Питання виплати пенсій та грошової допомоги, що нараховуються відповідно органами Пенсійного фонду та органами праці та соціального захисту населення і фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду та відповідних бюджетів, за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх вклади до запитання (поточні рахунки) в установах уповноважених банків (далі - поточні рахунки) регулює Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (далі - Порядок № 1596).

Відповідно до пункту 16 Порядку № 1596, якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобов'язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку.

У разі невиконання одержувачем цієї умови орган Пенсійного фонду або орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проводить виплату через національного оператора поштового зв'язку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.

На підставі аналізу вказаних норм апеляційний суд приходить до висновку, що законодавчо не встановлено обов'язку одержувача пенсії особисто подати заяву до органу Пенсійного фонду про продовження виплат пенсії.

З матеріалів справи встановлено, що позивач 24.01.2017 року звернулася до відповідача із заявою про поновлення пенсії за віком, в якій просила пенсію виплачувати на рахунок № ОСОБА_5, МФО 338783, код НОМЕР_2 в ПАТ «ПриватБанк», індивідуальний податковий номер НОМЕР_1. Вказана заява подавалась разом із супровідним листом від 20.01.2018 року за підписом представника позивача ОСОБА_1 Повноваження представника підтверджені довіреністю, посвідченої Л.В. Кєссіді, приватним нотаріусом Штату Ілліноіс Сполучених Штатів Америки 21.10.2016.

Копією довіреності, виданої ОСОБА_3 21.10.2016 року, підтверджено право ОСОБА_1 представляти її інтереси в усіх органах Пенсійного фонду України, в тому числі з питань поновлення пенсії, складати, підписувати та подавати від імені Довірителя необхідні заяви та документи, що стосуються поновлення пенсії.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заява про поновлення виплати пенсії може подаватись безпосередньо самим пенсіонером, або ж його уповноваженою особою.

Таким чином, відповідач без будь-яких законних підстав, діючи не у спосіб, визначений законодавством, позбавив позивача права на отримання у передбачений законом спосіб пенсійних виплат.

Пунктом 1 частини 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що верховенство права є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у Рішенні «Суханов та Ільченко проти України» (Рішення від 26.09.2014 року) зауважив, що вимоги заявників щодо надбавки до пенсії безперечно підпадають під дію статті 1 Першого протоколу і що їх можна вважати «майном» у значенні цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у значенні цього положення твердження заявників про те, що вони мають право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном. (п. 34).

Суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. (п. 35).

У справі «Трегубенко проти України» (Рішення від 02.11.2004 року, п. 53) ЄСПЛ зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (параграф 78).

В Рішенні від 20.11.2011 року у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п. 70).

У рішенні по справі «Пічкур проти України» ЄСПЛ, на яке обґрунтовано послався суд першої інстанції, вказав, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п. 51).

Різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (п. 54).ї

Отже, позбавлення права позивача на отримання пенсії у обраний ним спосіб, який не заборонено законом, є порушенням його права на мирне володіння майном, передбачене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, а також дискримінаційним у порівнянні з іншими особами, яким пенсія виплачується за аналогічних умов, що є порушенням ст. 14 Конвенції.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з обставин справи, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем в даному випадку було дотримано вищезазначених вимог, оскільки дії даного пенсійного органу свідчать про недотримання справедливого балансу інтересів позивача та суспільства, порушено його право на отримання пенсійних виплат, на отримання яких він мав законні сподівання.

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції оскаржене лише відповідачем і тільки в частині задоволення позову.

Апеляційний суд не вбачає підстав для виходу за межі апеляційної скарги, оскільки спосіб захисту порушеного права позивача, обраний судом першої інстанції достатній для поновлення цього порушеного права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року у справі № 819/962/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська

Повний текст судового рішення складено 23.11.2018