Справа № 142/334/18
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року

Київ

справа №142/334/18

адміністративне провадження №К/9901/55261/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Кравчука В.М., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2018 року (головуючий суддя - Драчук Т. О., судді: Загороднюк А.Г., Полотнянко Ю.П.) у адміністративній справі № 142/334/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - Управління ПФУ) про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Управління ПФУ від 10 жовтня 2017 року в частині відмови у підтвердженні періодів його роботи з 22 серпня 1992 року по 15 жовтня 2002 року та з 1 листопада 1989 року по 30 листопада 1989 року; зобов'язати зарахувати зазначені періоди його роботи до пільгового стажу; звільнити його від сплати судового збору за подання даного позову, оскільки його майновий стан не дає йому змоги сплатити його в установленому розмірі.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2018 року адміністративну справу передано на розгляд Вінницького окружного адміністративного суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2018 року апеляційну скаргу позивача залишено без руху та запропоновано протягом десяти днів з моменту отримання ухвали усунути виявлені недоліки апеляційної скарги шляхом надання оригіналу документу про сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Наступною ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2018 року апеляційну скаргу повернуто, з підстав неусунення наявних в ній недоліків.

Не погоджуючись з останньою ухвалою апеляційного суду, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить її скасувати.

Відповідач своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною п'ятою статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За перевіркою матеріалів справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2018 року, до якої не додано документ про сплату судового збору. При цьому, в апеляційній скарзі просив звільнити його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки його майновий стан не дає змоги йому його сплатити в установленому розмірі. На даний час він не працює і за 2017 рік мав дохід у розмірі 3766,58 грн. за здачу в оренду свого земельного паю, що підтверджується відповідними відомостями Могилів-Подільського управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 5 квітня 2018 року № 508/527. Його середньомісячний дохід за 2017 рік склав 3766, 58 грн., що набагато менший за прожитковий мінімум, встановлений законом.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що достатніх доказів щодо незадовільного майнового стану позивача, таких як акт обстеження матеріально-побутових умов, інші докази, що підтверджують незадовільний майновий стан сторони, не надано. Крім того, звільнення від сплати судового збору є правом суду, а не обов'язком.

Оскільки до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору, вона не відповідає вимогам статті 296 КАС України, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху, а в подальшому про її повернення у зв'язку з неусуненням наявних в ній недоліків.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на ухвалу становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року складає 1762,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже за змістом наведених норм, судам надано право у виняткових випадках і залежно від обставин справи, врахувавши майновий стан сторони, звільнити її від сплати судового збору, відстрочити або розстрочити його сплату. При цьому, КАС України покладає на суд обов'язок розглянути заявлені сторонами клопотання та з врахуванням кожного окремого випадку навести мотиви щодо їх задоволення чи відмови у їх задоволенні відповідно до норм чинного законодавства.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

За перевіркою матеріалів справи, позивач у даній справі оскаржує рішення відповідача в частині відмови у підтвердженні періодів його роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, тобто позивач не отримує пенсію, а лише вчиняє дії щодо її отримання. Крім того, позивач не працює та отримав дохід за 2017 рік у розмірі 3766,58 грн. за здачу в оренду свого земельного паю, що підтверджується відповідними відомостями Могилів-Подільського управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 5 квітня 2018 року № 508/527.

Зважаючи на заявлене позивачем клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, предмет спору у даній справі та додані докази, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки розмір 1762 грн. судового збору, що є встановленою сумою для оскарження ухвали суду першої інстанції, перевищує 5% від сукупного доходу позивача за минулий рік та є непосильною для нього.

Однією з основних засад судочинства, визначеною пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено принципи здійснення адміністративного судочинства, одним з яких є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень суду. Даний принцип полягає в тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи чи інтереси, у випадках та порядку визначених цим Кодексом, надається право оскарження прийнятих судом рішень.

Повернення апеляційної скарги в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Таке право гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов'язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129), (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 353 КАС підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи до апеляційного суду для продовження розгляду.

Керуючись статтями 345, 353, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2018 року скасувати, а справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

В.М. Кравчук

Л.Л. Мороз,

Судді Верховного Суду