Справа № 817/1428/18
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1631/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинення певних дій,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Зозуля Д.П.,

справу розглянуто в порядку письмового провадження,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 11.07.2018 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, в якому просив суд визнати протиправною відмову виплачувати йому як члену сім'ї осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» підвищення у розмірі 42% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, зобов'язати виплачувати підвищення до пенсії у розмірі 42% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивована тим, що на момент звернення позивача до пенсійного органу 23.02.2018 р., правові підстави для виплати підвищення до пенсії у розмірі 42% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб - були відсутні, зважаючи на внесені зміни в пп. 1 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381, в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 327 від 23.04.2012; із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014. З чого суд першої інстанції робить висновок, що на даний час підвищення до пенсії виплачується у чітко визначеній фіксованій сумі 398,58 грн., і не змінюється.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено вимоги Конституції України, зокрема вказує, що ч. 3 ст. 22 Конституції України гарантується, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. На думку скаржника, Кабінет Міністрів України допустив порушення вимог частини 3 статті 22 Конституції України, зменшивши виплату підвищення до пенсії з 42 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб до сталої величини в розмірі 398,58 грн., а суд першої інстанції безпідставно відмовив у захисті його прав.

В зв'язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, колегія суддів відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Зарічненському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області та отримує пенсію за віком із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до копії розпорядження №125229 від 16.01.2018, страховий стаж позивача з 01.07.2000 р. складає 8 років, 3 місяці, 13 днів, загальний стаж після 2004 року складає 5 років, 7 місяців, 14 днів. Загальний стаж роботи (повний) складає 22 роки, 4 місяці, 29 днів (а.с.20).

Основний розмір пенсії ОСОБА_1, обчислений з урахуванням страхового стажу та заробітної плати становить 397,72грн. (0,22333 х 3764,40 х 0,47308). Доплата до прожиткового мінімуму (1452,00 грн.) складає 528,79 грн. та державна адресна допомога 47,91 грн.

Також, як члену сім'ї померлого військовослужбовця позивачу виплачується підвищення до пенсії у розмірі 363 грн. і доплата до підвищення в розмірі 35,58 грн., що в загальному становить 398,58 грн., та підтверджується наданою суду копією розпорядження №125229 від 16.01.2018.

Як зазначає позивач, зайшовши на сайт Пенсія UА: пенсійний консультант, в Інтернеті, він побачив, що членам сімей осіб, зазначених у пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» належить до виплати підвищення у розмірі 42 % прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, що з 01.01.2018 становить 576,66 грн., у подальшому ці суми не доплат будуть збільшуватися виходячи із зміни розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

З огляду на це, ОСОБА_1 звернувся до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області з проханням провести виплату зазначеного підвищення.

Відповіддю від 22.03.2018 №781/06 Зарічненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області роз'яснило, що підвищення членам сім'ї померлих військовослужбовців та доплата до підвищення членам сім'ї померлих осіб обумовлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 №112. Пунктом 3 зазначеної постанови передбачено установити доплату до підвищення, яке встановлюється до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до частини четвертої статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»: членам сімей осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге, для того, щоб розмір зазначеного підвищення становив 398,58 грн.(а.с.7-8).

Вважаючи протиправною відмову пенсійного органу виплачувати ОСОБА_1, як члену сім'ї осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», підвищення у розмірі 42% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, позивач звернувся із захистом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що абзацом 16 пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв'язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім'ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Як стверджує позивач, він є сином загиблого військовослужбовця, який не має (і не мав) своїх сімей. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення, що дає право на пільги, встановлені законодавством України для дітей померлих ветеранів війни.

Таким чином, позивач є особою, на якого поширюється чинність норм, визначних Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що не заперечується відповідачем.

Підпунктом 1 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" установлено доплату до підвищення, яке встановлюється до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до частини четвертої статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" членам сімей осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, які не одружилися вдруге, для того, щоб розмір зазначеного підвищення становив 398,58 гривні.

Дана редакція вищенаведеного підпункту чинна з моменту внесення постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» №112 від 25.03.2014 (яка набрала чинності з 24.04.2014) змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення", а саме у підпункті 1 пункту 3 цифри і слова "42 відсотки прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність" замінено цифрами і словом "398,58 гривні".

Тобто право на доплату до підвищення, яке встановлюється до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії у розмірі 42 % прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, на які посилається позивач, було встановленим у відповідності до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 327 від 23.04.2012 р., до постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 р. №1381 та втратило чинність з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014 р.

Враховуючи той факт, що пенсія позивачу призначена починаючи з 2018 року, колегія суддів вказує на неможливість поширення на спірні правовідносини положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" в редакції від 24.04.2012 року.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент звернення позивача до пенсійного органу 23.02.2018 р., правові підстави для виплати підвищення до пенсії у розмірі 42% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб - були відсутні, зважаючи на внесені зміни в пп. 1 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381, в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 327 від 23.04.2012; із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014.

Щодо посилання позивача на порушення судом першої інстанції його конституційних прав, встановлених ч. 3 ст. 22 Конституції України, колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 4 п.п. 5.2 п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.10.2005 № 5-рп/2005 скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація; звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. (абз. 5 та 6 п. 4 мотивувальної частини рішення від 11.10.2005 № 8-рп/2005).

Враховуючи наведені вище роз'яснення Конституційного Суду України, а також той факт, що право у позивача на доплату до підвищення, яке встановлюється до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії у розмірі 42% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, не виникло у зв'язку з втратою чинності змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 327 від 23.04.2012 р. на момент звернення за призначенням пенсії, колегія суддів вказує на неможливість звуження ненабутих позивачем прав, а отже на відсутність порушеного відповідачем права ОСОБА_1 на виплату вказаної доплати.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі № 817/1428/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинення певних дій - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 21.11.18