Справа № 233/4916/18
Суддя: Наумик О. О.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

233 № 233/4916/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого - судді Наумик О.О., за участі секретаря судового засідання Клугер Т.А., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівці справу адміністративного судочинства №233/4916/18 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти 1 Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов'янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Сіплівенко Андрія Володимировича «про скасування постанови про адміністративне правопорушення»,

В С Т А Н О В И В :

20 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського роти 1 БПП в містах Краматорськ та Слов'янськ УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Сіплівенко А.В., в якому просить скасувати постанову серії ВР №090137 від 01 вересня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП,

пославшись на таке:

01 вересня 2018 року відповідачем було винесено постанову серії BP №090137 про притягнення його (позивача) до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП, якою на нього накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн.

Відповідно до цієї постанови, він о 15 годині 35 хвилин керував ТЗ Grand Prix, по а/ш Харків-Довжанський 652 км, що не зареєстрований у Державтоінспекції у встановленому законом порядку протягом 10 діб з моменту придбання, а також не мав при собі посвідчення водія категорії «А1», чим порушив вимоги п.30.1 та п.2.1 ПДР.

Зазначені дії інспектора вважає протиправними, а постанову - незаконною як винесену з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та такою, що підлягає скасуванню, за таких підстав:

01 вересня 2018 року він рухався на мопеді Grand Prix Viper НОМЕР_1 (49,9 см куб.), що належить його дружині ОСОБА_3, рухаючись по асфальтованому шляху, не позначеному дорожніми знаками 5.1 та 5.3, у селі Долина, межі якого позначені дорожнім знаком 5,47, Слов'янського району, у напрямку м. Слов'янськ, коли, проїжджаючи пост Національної поліції, виконуючи вимогу знаку 3.41 "Контроль", зупинився, після чого до нього підійшов співробітник патрульної поліції та почав вимагати пред'явити водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, пояснивши, що причиною зупинки стала відсутність номерного знаку на ТЗ.

Вважає, що його було зупинено безпідставно, і вже після зупинки, у нього виявили нібито порушення ПДР.

Такі дії патрульного поліцейського вважає не законними, з огляду на приписи п.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», яким дозволяється зупинка ТЗ у разі порушення ПДР, тоді як у даному випадку поліцейський зупинив ТЗ для можливого виявлення порушення ПДР.

Спілкування з працівником поліції відбувалося близько 30-40 хвилин, протягом яких він (позивач) намагався довести безпідставність його зупинки. При цьому йому не було повідомлено, що відбувається розгляд справи про адміністративне правопорушення.

На вимогу поліцейського він передав йому свій паспорт, після чого той повідомив про те, що відносно нього (позивача) буде винесена постанова про адміністративне правопорушення, і пішов у бік патрульного автомобіля.

Через деякий час до нього підійшов зовсім інший поліцейський - Сіплівенко А.В., якого він не бачив на місці з моменту зупинки, і який зачитав йому його права та обов'язки з вже заповненої постанови про адміністративне правопорушення, запропонувавши розписатися в ознайомленні з правами та обов'язками і в отриманні копії даної постанови.

Таким чином, після зупинки його транспортного засобу, висловлення звинувачень у його бік, інспектор Сіплівенко А.В., якого він не бачив та з яким навіть не спілкувався, одразу виніс постанову, не розглянувши справу по суті.

Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи та свідки, та взагалі не з'ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Своїми діями, Сіплівенко І.В. грубо порушив вимоги ст.ст.278,279,280 КУпАП, а також його право на захист, закріплене в ст.268 КУпАП, ст.ст.59, 63 Конституції України.

Вважає, що, рухаючись на мопеді Grand Prix Viper НОМЕР_1 (49,9 см куб.) у межах села Долина Слов'янського району, територія села, в'їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.47, 5.48, чинного законодавства України не порушував з таких підстав:

Згідно із визначенням терміну «мопед» - не є механічним транспортним засобом, яким у відповідності до п.1.10. ПДР є двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об'ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Згідно зі ст.1, п.1), m), п), о) Міжнародної Віденської Конвенцієї про Дорожній Рух (далі-Конвенція), ратифікованою Україною, мопед рекомендується прирівнювати до велосипеду з підвісним двигуном.

Згідно зі ст.1, п.1, о) Конвенції: термін "механічний транспортний засіб" означає будь-який самохідний дорожній транспортний засіб, за виключенням велосипедів з підвісним двигуном, на території Договірних Сторін, які не прирівнюють їх до мотоциклів.

Згідно з Конвенцією, процедура прирівнювання мопедів до мотоциклів має бути обумовлена деякими підставами (пункт «m».ст.1 Конвенції): якщо мопеди втратили характеристики велосипедів у відношенні можливостей їх використання, зокрема можливості приведення їх до руху за допомогою педалей, або які за своєю максимальною конструктивною швидкістю, вагою або деякими характеристиками двигуна перебільшують встановлені ліміти..., також ця процедура повинна супроводжуватися виконанням вимог п.2.ст.54 Конвенції (повідомлення Генерального Секретаря ООН спеціальною нотою про прирівнювання мопедів до мотоциклів).

Ні однієї з перелічених вимог Віденської Конвенції про дорожній рух щодо мопедів Україною офіційно виконано не було, отже, з огляду на норми Конвенції, мопед в Україні не вважається механічним транспортним засобом.

Згідно із додатком 6 Віденської Конвенції («Национальное водительское удостоверение»):

п.9. «На основании национального законодательства в рамках категорий А, В, С, СЕ, В и БЕ могут вводиться следующие подкатегории транспортных средств, на управление которыми может выдаваться водительское удостоверение: А1 мотоциклы с рабочим объемом двигателя, не превышающим 125 см3, и максимальной мощностью, не превышающей 11 кВт (легкие мотоциклы)»;

п.10. «Помимо перечисленных выше категорий и подкатегорий, национальным законодательством могут предусматриваться и другие категории и подкатегории транспортных средств. Обозначения таких категорий и подкатегорий транспортных средств должны отличаться от используемых в Конвенции обозначений категорий и подкатегорий транспортных средств, при этом должен применяться другой шрифт»

Тобто позначення «А1» в українському законодавстві повинно означати «мотоцикли до 125 см3...», а не «мопеди».

Мопед не повинен прирівнюватись до «механічних ТЗ» також з огляду на те, що в порівнянні з мотоциклом має досить скромні технічні характеристики та не може рухатись в загальному потоці транспорту, у п.11.14. ПДР обумовлені спеціальні обмеження щодо розташування на дорозі та виконання поворотів на мопедах. Для мотоциклів такі обмеження у ПДР відсутні.

Згідно зі ст.34 Закону України «Про дорожній рух», державній реєстрації та обліку полягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Тобто, Законом України «Про дорожній рух» визначено, що мопеди підлягають державній реєстрації та обліку, лише якщо вони використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Згідно зі ст.21 Закону України «Про дорожній рух», автомобільні (позаміські) дороги загального користування поділяються на дороги державного та місцевого значення. Автомобільні дороги державного значення поділяються на магістральні та інші.

У містах вулиці та дороги поділяються на магістральні вулиці та дороги, дороги та вулиці місцевого значення.

Згідно зі ст.15 Закону України «Про автомобільні дороги»: Загальна характеристика та класифікація. Вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Вулиці і дороги міст та інших населених пунктів поділяються на магістральні дороги (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці загальноміського значення і безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці районного значення, а також вулиці і дороги місцевого значення.

Тобто, автомобільні дороги державного значення можуть бути виключно за межами населених пунктів, у свою чергу, згідно з п.1.10 ПДР, населений пункт - забудована територія, в'їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47, 5.48.

Враховуюче зазначене, з огляду на рішення Конституційного суду № 5-рп/ 2015 від 26 травня 2015 року, по справі № 1- 11/2015, інспектор, не бажаючи почути його, та заздалегідь переконаний в його вині, не міг об'єктивно з'ясувати обставини справи, що є грубим порушенням всебічного розгляду справи. Навіть не розглянувши справу, позбавивши його всіх гарантованих законом прав, в тому числі і щодо реалізації права на захист, одразу виніс постанову.

При відсутності жодних доказів його провини, інспектор грубо порушив вимоги ст.252 КУпАП, не розглянувши об'єктивно в сукупності докази, взагалі упереджено поставився до нього, виносячи постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності без будь-якого розгляду справи, вивчення доказів.

Окремо поданою заявою позивач просить поновити процесуальний строк за його позовом, пропущений ним з поважних причин, враховуюче таке:

03 вересня 2018 року він у встановлений законодавством строк скористався передбаченим правом подати скаргу щодо скасування постанови ВР №090137 до вищого органу (вищої посадової особи), а саме до патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов'янськ УПП в Донецькій області ДПП, згідно зі ст.288 КУпАП. Його скарга була зареєстрована 03.09.2018 р. за номером П-156.

Працівник поліції, який приймав в нього скаргу, повідомив йому про те, що протягом 10 діб після розгляду його скарги та прийняття рішення по ній, у нього є право подати позов до суду, якщо він буду не згоден з винесеним рішенням.

20 вересня 2018 року від Управління патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов'янськ він отримав рекомендованим письмом рішення, в якому зазначалось, що постанова ВР №090137 від 01 вересня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності не скасована та залишена чинною.

Після цього ним 20 вересня 2018 року було подано позов про скасування даної постанови до суду.

Вважає, що подання скарги до вищого органу (вищої посадової особи) та очікування відповіді є поважною причиною пропуску ним строку звернення до суду.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав за наведених підстав, просив його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, подавши відзив на позов, в якому зауважив на такому:

Під час патрулювання 01.09.2018 р. екіпажем патрульної поліції ним як поліцейським БПП в містах Краматорськ та Слов'янськ УПП в Донецькій області ДПП на 652 км автошляху М-03 Київ-Харків-Довжанський було виявлено порушення правил дорожнього руху водієм мопеду Grand Prix ОСОБА_1, який керував транспортним засобом, незареєстрованим у Державтоінспекції у встановленому законом порядку протягом 10 діб з моменту придбання (порушення п.30.1 ПДР України), та не мав при собі посвідчення водія категорії «A1» (порушення п.2.1 ПДР України).

Після зупинення позивача він (відповідач) належним чином представився, пояснив причину зупинки і перевірки документів та попросив пред'явити документи, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та власників наземних транспортних засобів на підставі п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п.п.30.1, 2.1 ПДР України, водію було роз'яснено ст.ст. 287-289, 307-309 КУпАП, та було прийнято рішення про винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП, якою на позивача було накладено стягнення в розмірі 425 гривень відповідно до санкції статті.

Згідно зі ст.285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, запропоновано поставити підпис в графі про отримання копії документу, на що той погодився.

Вважає, що в порушення вимог ч.1 ст.77 КУпАП позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте жодного доказу обґрунтування своєї позиції не надав.

Щодо обставин, викладених в адміністративному позові.

1. Позивач не заперечує факт відсутності номерного знаку та посвідчення водія відповідної категорії, проте вважає, що він не порушував ПДР України.

2. Позивач стверджує, що керував мопедом поза дорогами державного значення, ці твердження не відповідають дійсності оскільки ділянка автомобільної дороги, на якій його було зупинено, належить до доріг державного значення згідно з постановою КМУ від 16 вересня 2015 №712 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення».

3. Позивач вказує на порушення вимог законодавства працівниками поліції, проте з відеозапису вбачається, що поліцейські з'ясовували обставини справи, заслухали усні пояснення та ознайомили його як особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, з правами та лише після цього повідомили про намір винести постанову про адміністративні правопорушення, жодних клопотань від позивача на час розгляду справи не надходило.

4. Позивач звертає увагу на те, що мопед згідно з ПДР України не належить до механічних транспортних засобів.

4.1 Відповідно до п.1.10 ПДР України:

механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт:

мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об'ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт;

4.2 Відповідно до п.1) ст.1 Конвенції про Дорожній рух «термин "велосипед" означает любое транспортное средство, которое имеет по крайней мере два колеса и приводится в движение исключительно мускульной энергией лиц, находящихся на этом транспортном средстве, в частности с помощью педалей или рукояток».

Відповідно до п.m) ст.1 Конвенції про Дорожній рух «термин "велосипед с подвесным двигателем" означает любое двух- или трехколесное транспортное средство, снабженное двигателем внутреннего сгорания с объемом цилиндра, не превышающим 50 см3 и максимальная конструктивная скорость которого не превышает 50 км/час (30 миль/час); однако Договаривающиеся стороны могут не считать велосипедами с подвесным двигателем в соответствии со своим национальным законодательством те транспортные средства, которые не имеют характеристик велосипедов в отношении возможностей их использования, в частности возможности приведения их в движение с помощью педалей, или которые по своей максимальной конструктивной скорости, массе или некоторым характеристикам двигателя превышают установленные пределы. Ни одно положение настоящего определения не должно толковаться как препятствующее Договаривающимся сторонам полностью приравнивать велосипеды с подвесным двигателем к велосипедам при применении предписаний своих национальных законодательств, касающихся дорожного движения».

Отже Конвенція лише рекомендує прирівнювати мопед до велосипеда з підвісним двигуном, проте національне законодавство віднесло мопед до транспортних засобів, який має двигун, а транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна згідно з ПДР України є механічним транспортним засобом.

5. Відповідно до п.n) ст.1 Конвенції про Дорожній рух термин "мотоцикл" означает любое двухколесное транспортное средство с коляской или без нее, имеющее двигатель. Договаривающиеся стороны могут в своем национальном законодательстве приравнивать к мотоциклам трехколесные транспортные средства, масса которых без нагрузки не превышает 400 кг. Термин "мотоцикл" не включает велосипеды с подвесным двигателем, однако Договаривающиеся стороны могут при условии, что они сделают соответствующее заявление согласно пункту 2 статьи 54 настоящей Конвенции, приравнивать велосипеды с подвесным двигателем к мотоциклам при применении настоящей Конвенции.

Оскільки Конвенція дозволяє порівняти двоколісний транспортний засіб, який має двигун об'ємом до 125 см3 (та не відноситься до велосипедів з підвісним двигуном) до легких мотоциклів (Згідно з Додатком 6 Конвенції про Дорожній рух «А1 мотоциклы с рабочим объемом двигателя, не превышающим 125 см3 и максимальной мощностью, не превышающей 11 кВт (легкие мотоциклы)»), стає зрозумілим, що водій зобов'язаний мати посвідчення водія категорії А1, як того вимагає постанова від 8 травня 1993 року №340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» та яка не суперечить Конвенції про Дорожній рух.

6. Автомобільна дорога загального користування державного значення дійсно пролягає через населений пункт селище Долина, межі якого позначені дорожніми знаками 5.45 та 5.46.

Населений пункт Долина, не є містом, згідно з обліковою карткою Верховної ради України є селом, а отже дія ст.21 Закону України «Про дорожній рух» не поширюється на зазначений населений пункт.

Перелік доріг державного значення (постанова КМУ від 16 вересня 2015 №712 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення»), у тому числі їх ділянок, що суміщаються з вулицями міст та інших населених пунктів і фінансуються з державного бюджету, затверджує Кабінет Міністрів України один раз на три роки. Абз.7 ст.8 Закону України «Про автомобільні дороги».

Додатковим підтвердженням віднесення зазначеної ділянки автомобільної дороги до дороги державного значення, служить карта-схема автомобільних доріг загального користування Донецької області, розміщена на офіційному сайті Служби автомобільних доріг у Донецькій області.

7. Стосовно тлумачення частини першої ст.276 КУпАП. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 №5-рп/2015 - «Положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення» в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення».

Просив позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

З'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків.

Постановою «про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі» серії ВР № 090137, винесеною поліцейським роти 1 БПП в м. Краматорську та м. Слов'янську УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Сіплівенко Андрієм Володимировичем, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.121 ч.6, 126 ч.1 КУпАП ОСОБА_1 за порушення п.п.30.1, 2.1 ПДР України за таких обставин:

01.09.2018 р. о 15 год. 35 хв. на а/ш Харків-Довжанський 625 км водій ОСОБА_1, керував ТЗ, незареєстрованим у Державтоінспекції у встановленому законом порядку протягом 10 діб з моменту придбання, не мав при собі посвідчення водія категорії «А1» (а.с.14).

Вирішуючи питання щодо правомірності оскаржуваної постанови, суд виходив з такого:

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

У відповідності до статті 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху.

За ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису) (ч.2). Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення (ч.3). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (ч.4). Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення &?а;…&?о; правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.6).

З огляду на приписи наведених норм права, суд дістає висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач, як інспектор поліції, діяв в межах своїх повноважень і у спосіб, передбачений діючим КУпАП, і не приймає доводи позивача

- щодо того, що відповідач, з огляду на його (позивача) заперечення про притягнення його до адміністративної відповідальності мав скласти протокол;

- щодо порушення його прав при винесенні постанови через неповідомлення про причину його зупинки, про винесення відповідачем оскаржуваної постанови без розгляду справи про адміністративне правопорушення по суті, оскільки ці доводи не узгоджуються з приписами вищезгадуваної ст.258 КУпАП, а також спростовуються дослідженим у судовому засіданні доказом - відеозаписом з місця події.

Порушень відповідачем вимог ст.ст.278,279,280 КУпАП при винесенні оскаржуваної постанови судом не встановлено.

Також не встановлено судом порушення права позивача на захист, оскільки з відеозапису вбачається, що право на захист позивачу було роз'яснено відповідачем. Проте, про необхідність реалізації цього права позивачем не заявлено.

Щодо встановлення обставин правопорушення:

За вимогами Правил дорожнього руху України:

п. 30.1. Власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов'язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів;

п. 2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Викладені в оскаржуваній постанові факти керування ним мопедом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, а також без посвідчення водія позивач підтверджує.

Частиною 6 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - у вигляді накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Допущене позивачем порушення правильно кваліфіковане відповідачем за відповідними статтями КУпАП, стягнення накладено в межах санкції зазначених статей.

Щодо доводів позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення:

Абзацом 2 пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затв. постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388 (далі - Порядок), заборонена експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають держаним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені.

Відповідно до п.8 Порядку, перша державна реєстрація мопедів, придбаних до набрання чинності постановою КМУ від 23 грудня 2009 року № 1371 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» може проводитися без подання документів, що підтверджують правомірність їх придбання, за встановленою цим Порядком процедурою.

Постановою КМУ від 23 грудня 2009 року № 1371 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» на Міністерство внутрішніх справ покладено забезпечення державної реєстрації мопедів з 01 січня 2010 року.

Постановою Кабінету Міністрів № 511 від 20.05.2009 р. затверджено нову редакцію Положення про порядок надання посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами та передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їхніх типів і призначення поділяються на категорії, в т.ч. А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об'ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків (ч.1). Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників (ч.2). Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. (ч.3). Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України (ч.4).

Таким чином, з 01.01.2010 р. в Україні встановлена реєстрація мопедів як транспортних засобів та передбачено отримання посвідчення водія на їх керування. А відтак, мопед, яким керував позивач, підлягає реєстрації у відповідних територіальних органах внутрішніх справ.

За Конвенцією про дорожній рух від 8 листопада 1968 року, ратифікованої із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74, m) термин "велосипед с подвесным двигателем" означает любое двух- или трехколесное транспортное средство, снабженное двигателем внутреннего сгорания с объемом цилиндра, не превышающим 50 см3 , и максимальная конструктивная скорость которого не превышает 50 км/час (30 миль/час); однако Договаривающиеся стороны могут не считать велосипедами с подвесным двигателем в соответствии со своим национальным законодательством те транспортные средства, которые не имеют характеристик велосипедов в отношении возможностей их использования, в частности возможности приведения их в движение с помощью педалей, или которые по своей максимальной конструктивной скорости, массе или некоторым характеристикам двигателя превышают установленные пределы. Ни одно положение настоящего определения не должно толковаться как препятствующее Договаривающимся сторонам полностью приравнивать велосипеды с подвесным двигателем к велосипедам при применении предписаний своих национальных законодательств, касающихся дорожного движения;

На основании национального законодательства в рамках категорий А, В, С, СЕ, D и DE могут вводиться следующие подкатегории транспортных средств, на управление которыми может выдаваться водительское удостоверение: А1 мотоциклы с рабочим объемом двигателя, не превышающим 125 см3, и максимальной мощностью, не превышающей 11 кВт (легкие мотоциклы) (п.9 Приложения 6). Помимо перечисленных выше категорий и подкатегорий, национальным законодательством могут предусматриваться и другие категории и подкатегории транспортных средств. Обозначения таких категорий и подкатегорий транспортных средств должны отличаться от используемых в Конвенции обозначений категорий и подкатегорий транспортных средств, при этом должен применяться другой шрифт (п.10 Приложения 6).

З тексту наведеної норми вбачається, що вона носить рекомендаційний характер, тож не є обов'язковою для Договірних сторін.

Тож доводи позивача в цій частині суд до уваги не бере.

Суд також відхиляє доводи позивача про те, що мопед, яким він керував 01.09.2018 р., не підлягав державній реєстрації в органах МВС у зв'язку з тим, що він у відповідності до ч.3 ст.34 Закону України «Про дорожній рух» не користувався ним на автомобільній дорозі державного значення, до яких не відноситься дорога у с. Долина, по якій він рухався, коли його зупинили працівники Національної поліції, та вважає їх безпідставними, оскільки порядок обов'язкової реєстрації даною правовою нормою встановлений для всіх транспортних засобів, в тому числі і для транспортних засобів, реєстрація яких не пов'язана з видом автомобільної дороги, на якій пересувається автомобіль.

Твердження позивача про правомірність своїх дій, на думку суду, обумовлені помилковим тлумачення закону та діючого законодавства.

За приписами частини 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови),

Статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Оскаржувана постанова була вручена позивачу в день її винесення, тобто 01.09.2018 р., тоді як до суду позивач звернувся 20.09.2018 р, тобто с пропущенням визначеного ст.289 КУпАП строку, який просить поновити як пропущений з поважних причин, оскільки 03 вересня 2018 року подав скаргу щодо скасування постанови ВР №090137 до вищого органу (вищої посадової особи), а саме до патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов'янськ УПП в Донецькій області ДПП, згідно зі ст.288 КУпАП і після отримання ним 20 вересня 2018 року від Управління патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов'янськ відповіді в цей же день подав позов про скасування оскаржуваної постанови до суду.

За таких обставин, суд вважає строк звернення позивача до суду підлягає поновленню як пропущений з поважних причин.

Виходячи з вище наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову як необґрунтованого.

Тож оскаржувану постанову належить залишити без змін, а позов - без задоволення.

Керуючись ст.ст.271,286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення як пропущений з поважних причин.

Залишити постанову «про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі» серії ВР № 090137, винесену поліцейським роти 1 БПП в м. Краматорську та м. Слов'янську УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Сіплівенко Андрієм Володимировичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст.121 ч.6, 126 ч.1 КУпАП без змін,

а позовну заяву ОСОБА_1 (85114, АДРЕСА_1; РНОКППНОМЕР_2)

до поліцейського роти 1 Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов'янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, рядовий поліції Сіплівенко Андрій Володимирович (84391, АДРЕСА_2) «про скасування постанови про адміністративне правопорушення» - без задоволення.

На рішення суду до Донецького апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: