Справа № 311/3408/18
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 листопада 2018 року Справа № 311/3408/18 ЗП/280/205/18 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., за участю секретаря судового засідання Серебрянникової О.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за правилами спрощеного провадження

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158- Б, )

до відповідача 1 - Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164, )

та відповідача 2 - Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164, )

про скасування постанови старшого державного виконавця про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду з Василівського районного суду Запорізької області згідно ухвали від 01.10.2018 по справі №311/3408/1/, провадження №2-а/311/42/2018 була передана за підсудністю справа за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі по тексту позивач) до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі по тексту відповідач 1) та Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі по тексту відповідач 2), в якому позивач просить суд:

- постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 18.09.2018 ВП №56481084 про накладення штрафу на позивача у розмірі 5100,00 грн. скасувати.

Ухвалою суду від 29.10.2018 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

В межах встановленого строку позивачем виконані вимоги ухвали суду від 29.10.2018, в результаті чого позовна заява приведена у відповідність вимогам, встановленим статтями 160, 161 та 172 КАС України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що на виконанні в Управління знаходиться виконавчий лист по справі №311/3351/17 про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016. На виконання рішення суду Головним управлінням проведено розрахунок пенсії ОСОБА_1 та нараховано доплату в сумі 53187,68 грн. з урахуванням раніше виплачених сум за період з 01.01.2016 по 30.04.2018. Доплату в сумі 7598,24 грн. перераховано на поточний рахунок ОСОБА_1 09.04.2018. Позивач зазначав, що Управління рішення виконало добровільно в межах визначених повноважень, але обставини по надходженню коштів не залежать від управління. Також, про фактичне виконання рішення суду позивачем самостійно проінформовано державного виконавця. Однак, відповідач не зважаючи на дані обставини, 18.09.2018 прийняв постанову про накладення штрафу на підставі ч. 1 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" за невиконання без поважних причин рішення у встановлений виконавцем строк. Вказуючи на те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на нього штрафу. Рішення судів після 24.02.2018 виконуються в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, а тому відсутні підстави вважати, що позивачем не виконується рішення суду

Також, позивач просив суд стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору з Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, оскільки Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області є його структурним підрозділом, а також у звязку з тим, що УДВС не має власних рахунків з яких можливо стягнути судовий збір.

Ухвалою суду від 12.11.2018 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, розгляд справи призначено на 20.11.2018 о 17 год. 00 хв. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи (з викликом) у судовому засіданні 12 листопада 2018 року. Відповідачам запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

20 листопада 2018 р. представником позивача, через канцелярію суду, подано заяву про розгляд справи у письмовому провадженні. На задоволені позовних вимог наполягає.

Представник відповідача 1 в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача 1 позов не визнав, 15.11.2018 через канцелярію суду (вх. №36911) надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки боржником рішення суду в частині виплати нарахованої суми пенсії за 2016-2017 роки залишилося невиконаним, у зв'язку з чим 18.09.2018 було прийнято постанову про накладення штрафу. Відповідач вважає, що оскаржувана постанова прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

20 листопада 2018 р. представником відповідача 2, через канцелярію суду, подано заяву про розгляд справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача 2 позов не визнав, 16.11.2018 через канцелярію суду (вх. №37089) надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки вважає себе неналежним відповідачем по справі. Також надано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у звязку з ненаданням позивачем, як субєктом владних повноважень, доказів надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонам по справі та необґрунтованістю позовних вимог саме до відповідача 2, окрім стягнення судового збору. Також, представник відповідача 2 зазначив про те, що після внесення змін у законодавстві прямо передбачено механізм виконання рішень про стягнення коштів у ситуації, що склалася у даній справі. Вказує, що у разі коли боржник, з якого стягнуто кошти судовим рішенням, не має рахунків, орган казначейства списує кошти з рахунку установи, яка здійснює централізований бухгалтерський облік, при цьому зазначена установа не виступає ані відповідачем у справі, ані боржником.

Представник відповідача 2 просив врахувати надані пояснення та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.11.2018 в задоволенні клопотання відповідача 2 про залишення позовної заяви без руху - відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження, фіксація судового засідання за допомогою технічного засобу, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавчий лист по справі № 311/3351/17 виданий 23.04.2018 Василівським районним судом Запорізької області про зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158 Б, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" № 900-VIII від 23.12.2015, ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" №947 від 18.11.2015, «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268», починаючи з 01 січня 2016 року з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданої Ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Запорізькій області 24.11.2017.

25.05.2018 відповідачем 1 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №56481084 з виконання вказаного виконавчого документа. Постановою зобов'язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, у встановлений строк надати державному виконавцю документи, що підтверджують факт виконання рішення.

В ході здійснення вказаного виконавчого провадження позивачем листом від 01.06.2018 № 10551/3 повідомило відповідача 1 про те, що на виконання рішення суду ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016, за період з 01.01.2018 по 31.03.2018 здійснена доплата пенсії в розмірі 7598,24 грн. Сума пенсії, яка нарахована за період з січня 2016 року по грудень 2017 року в розмірі 55891,20 грн., буде виплачена після виділення коштів на її фінансування з Державного бюджету України.

Вимогою державного виконавця від 07.06.2018 за № 10435-5-03.4 зобовязано боржника виконати рішення суду в повному обсязі.

Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області за № 11634/07 від 15.06.2018 повідомлено, що рішення суду не виконано в повному обсязі, у зв'язку із прийняттям постанови Кабінету міністрів України № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

21 червня 2018 року до суду від старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області надійшла заява про зміну способу і порядку виконання судового рішення, в якій заявник просив суд змінити спосіб і порядок подальшого виконання судового рішення прийнятого Василівським районним судом Запорізької області по справі № 311/3351/17, з зобовязанням ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23.12.2015, статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», №947 від 18.11.2015 «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 09 березня 2006 р. №268, починаючи з 01 січня 2016 року, з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданої ОСОБА_1 24.11.2017 ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23.12.2016, статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», №947 від 18.11.2015 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268, починаючи з 01 січня 2016 року, з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданої ОСОБА_1 ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Запорізькій області 24.11.2017, за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 у розмірі 45589,44 грн.

Відповідно до ухвали Василівського районного суду Запорізької області від 20.07.2018 у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Зважаючи на невиконання рішення суду без поважних причин, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_2 02.10.2018 було прийнято постанову № 56481084 про накладення штрафу на позивача в розмірі 5 100,00 грн.

Вважаючи рішення відповідача щодо накладення штрафу протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд приходить до наступних висновків.

При вирішенні спору по суті судом прийнято до уваги приписи: Закону України Про виконавче провадження (ст.ст. 63, 75), Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (ст.ст.10, 43, 51, 63), постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 за №988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб, Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого 13.02.2008 постановою Кабінету Міністрів України №45, Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого 06.04.2016 Наказом Міністерства внутрішніх справ України №260, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799, та інших норм права у редакціях на час виникнення спірних правовідносин.

Під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), в контексті статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII) розуміють сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами пункту 2 частини першої статті 3 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частин першої, пятої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обовязковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

При цьому, у відповідності до частини другої вказаної статті Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, з аналізу вказаних норм слідує, що Законом №1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ, можуть вважатися об'єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Відповідно до положень підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Тобто, виплати пенсій здійснюються органом Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Відповідачі-1,2 не спростовують факту отримання пенсії ОСОБА_1

Згідно із Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженого указом Президента України від 06.04.2011 №384/2011, Пенсійний фонд України готує пропозиції щодо формування та реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, бере у межах своїх повноважень участь у розробленні прогнозних показників економічного і соціального розвитку України та проекту Державного бюджету України, планує свої доходи та видатки, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України, складає звіт про його виконання та подає їх в установленому порядку Міністру праці та соціальної політики для внесення на розгляд Кабінету Міністрів України.

Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання (ст. 117 Конституції України).

У п.3 постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб зазначено: 3. Перерахувати з 1 січня 2016 р. пенсії, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, за січень 2016 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (Офіційний вісник України, 2015 р., № 96, ст. 3281). Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року. Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 1 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 р. та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку: з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року; з 1 січня 2020 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми».

В силу статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Так, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що вже перераховану суму пенсії не було виплачено стягувачу у зв'язку з відсутністю державного асигнування.

Такі підстави не виконання рішення суду, суд вважає поважними, оскільки грошові кошти у вигляді перерахованої пенсії, яка належить ОСОБА_1, не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Крім того, суд зазначає, що невиконання судового рішення управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 30.06.2015 по справі №21-1044а15, від 20.10.2015 у справі №21-2630а15, від 02.02.2016 21-5118а15, від 22.11.2016.

Також, суд зазначає, що постановою КМУ від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» врегульовано порядок виплати коштів за період з 01.06.2016 та в подальшому.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № К/800/39668/15) та у постановах Верховного Суду у справах К/9901/1598/18 (405/3663/13-а) від 24.01.2018, №814/2655/14 від 21.02.2018 невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення за таких обставин штрафу на боржника ще більш ускладнює його фінансове становище, тому відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

При цьому суд зауважує, що рішення Василівського районного суду Запорізької області у справі № 311/3351/17 набрало законної сили після набрання чинності Постанови №103.

Крім того, в рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України Конституційний Суд України зазначив, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Спірні правовідносини у цій справі вирішувались судом першої інстанції у правовому полі, що існувало у період з 01.01.2016 (час виникнення спірних відносин), тож до зобов'язань, покладених цим рішенням, застосовуються нормативно-правові акти, що діяли у цей період.

Також, суд наголошує, що згідно із статтями 1, 63, 75 Закону №1404-VIII накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути застосоване лише при умові, що судове рішення не виконане без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

В даному випадку, позивач не мав та не має реальної фінансової можливості виконати судове рішення, оскільки кошти з Державного бюджету, згідно Постанови № 103, на виплату перерахованих сум пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 у 2018 році не виділялись, що є поважною причиною для не застосування штрафу за не виконання судового рішення.

Таким чином, позивачем належним чином доведено наявність поважних причин, які зумовили невиконання судового рішення в частині виплати усієї суми грошових коштів за вищезазначеним рішенням суду, а тому суд приходить до висновку про неправомірність прийнятої відповідачем 1 постанови про накладення штрафу на ГУ ПФУ в Запорізькій області у розмірі 5 100,00 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності..

Відповідачем-1,2 не надано до суду доказів зміни або скасування п.3 постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб. Відтак, вказаний нормативний документ є чинним і повинен виконуватись Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області норм постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб відповідачами-1,2 документально не доведено.

Відповідачами-1,2 документально не доведено невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення (як то передбачено ст.ст.63, 75 Закону України Про виконавче провадження) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, приходить до висновку, що постанову про накладення штрафу винесено 18.09.2018 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. у виконавчому провадженні ВП №56481084 не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірною і підлягає скасуванню.

Таким чином, підстави для вжиття заходів у вигляді накладення штрафу до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відсутні.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст. 9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд звертає увагу на ту обставину, що в даному випадку ГУ ПФУ в Запорізькій області не здійснює владно-управлінські функції, а звернулось до суду в якості юридичної особи боржника у виконавчому провадженні, а відтак не є субєктом владних повноважень у даних конкретних правовідносинах, а тому судовий збір, у звязку із задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню на користь позивача, в силу вимог ч.1 ст.139 КАС України.

Вимоги про стягнення судового збору безпосередньо за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.4 КАС України, відповідач субєкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Частиною 3 статті 287 КАС України визначено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно ч.1 ст.6 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно пункту 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції

Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

За таких обставин, суд зазначає, що Головне територіальне управління юстиції не є органом ДВС в розумінні статті 6 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

В свою чергу, частина 1 статті 139 КАС України передбачає стягнення судового збору на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

При цьому, КАС України не містить вимоги за яких субєкт владних повноважень відповідач, який бере участь у справі, повинен мати статус окремої юридичної особи та мати власні розрахункові рахунки.

В даному випадку, субєктом владних повноважень, яким прийнято оскаржуване рішення, виступає саме Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, до якого входить Відділ примусового виконання рішень, а тому судовий збір повинен бути стягнений саме за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Суд звертає увагу позивача на ту обставину, що вимога про стягнення судового збору не є позовною вимогою.

Питання про розподіл витрат вирішується судом за результатами розгляду справи, в силу положень пункту 5 частини 1 статті 244 КАС України, не залежно від того чи клопотав про це позивач в позовній заяві чи ні.

За таких обставин, вимоги про стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області звернуті до неналежного відповідача та відповідно задоволенню не підлягають.

Стосовно тверджень позивача про те, що Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області не має власних рахунків на які може бути звернуто стягнення судового збору, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (зі змінами та доповненнями) затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення (далі Порядок №845).

Пунктом 2 Порядку №845 передбачено, що боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Відповідно до пункту 3 Порядку №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до пункту 24 Порядку №845, стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Якщо боржник обслуговується централізованою бухгалтерією, зазначені документи подаються до органу Казначейства, в якому відкрито рахунки відповідної бюджетної установи, при якій створена така централізована бухгалтерія (далі - централізоване обслуговування боржника).

Згідно пункту 26 Порядку №845, судові витрати, штрафні санкції безспірно списуються за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету. В разі коли у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів зазначений код не передбачений або за таким кодом до кінця бюджетного періоду сума бюджетних асигнувань менша, ніж сума списання, або відсутні відкриті асигнування (залишки коштів на рахунках), безспірне списання судових витрат, штрафів здійснюється за кодом економічної класифікації видатків бюджету, за яким здійснюється стягнення коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів.

Орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів, що обліковуються на рахунку бюджетної установи, яка здійснює централізоване обслуговування боржника, у межах відповідних бюджетних асигнувань з урахуванням положень пункту 25 цього Порядку.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016 №1183/5, Управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції). До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

В свою чергу, суд зазначає, що наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 №1707/5 затверджено Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, відповідно до підпунктів 5.4, 5.5 якого Головне територіальне управління юстиції з метою організації своєї діяльності: здійснює бухгалтерський облік витрат на утримання Головного територіального управління юстиції; забезпечує використання бюджетних асигнувань за цільовим призначенням, складає та подає в установленому порядку фінансову звітність; здійснює централізований бухгалтерський облік витрат на утримання районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних відділів державної виконавчої служби, Відділів, нотаріальних контор.

Тобто, судом встановлено, що в даному випадку Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області виступає централізованою бухгалтерією, якою здійснюється централізоване обслуговування відділів ДВС, зокрема і Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області до складу якого входить Відділ примусового виконання рішень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідно приписів ч.1 ст.139 КАС України судовий збір підлягає стягненню на користь ГУПФУ в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, який в силу положень пунктів 24-27 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, підлягає безспірному списанню органом Казначейства з відповідних рахунків Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, оскільки Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області не має відповідних окремих рахунків, а його фінансове забезпечення здійснюється централізованою бухгалтерією Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

При цьому, суд зазначає, що вищевказане списання здійснюється органом Казначейства у безспірному порядку, що не передбачає отримання згоди від органу який має відкритті рахунки, в даному випадку Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Крім того, суд зазначає, що відсутня також і необхідність окремо позначати зазначене питання у рішенні суду, оскільки зазначене питання врегульовано підзаконним нормативно-правовим актом, а саме постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, яка є обовязковою для застосування органом Казначейства.

Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області є юридичною особою та має свої власні рахунки.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення судових витрат на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Керуючись статтями 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 250, 271 та 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164, ), Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 18.09.2018 ВП №56481084 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у розмірі 5100 грн. 00 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) 00 копійок стягнути на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Р.В. Сацький