Справа № 802/1188/18-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Київ

20 листопада 2018 року

справа №802/1188/18-а

адміністративне провадження №К/9901/63365/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Ханової Р.Ф., суддів Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року у справі № 802/1188/18-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування акту опису і попередньої оцінки безхазяйного майна, скасування результатів біржових торгів,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 (далі - позивач у справі) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому з урахуванням змінених позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати акт опису і попередньої оцінки безхазяйного майна №1 від 20 червня 2017 року та скасувати результати біржових торгів, що проведені ТБ «Вінницька товарна універсальна біржа» по реалізації залізобетонних плит та оформлені біржовим контрактом №9 від 26 лютого 2018 року.

20 липня 2018 року ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ухвалюючи судові рішення, суди попередніх інстанцій висновувалися на положеннях статті 41 Конституції України, частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, статей 16, 319, 321 Цивільного кодексу України, вказали на те, що відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами права власності ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими та захист таких здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Суди попередніх інстанцій зауважили, що скасування рішення у формі акту опису суб'єкта владних повноважень, обов'язково буде впливати на майнові права тієї особи, яка майно придбала, оскільки питання щодо безхазяйності або його належності на праві власності позивачу обов'язково постане перед судом, а відтак, спірні правовідносини фактично пов'язані із захистом права щодо користування спірним майном.

Врахувавши зміст спірних правовідносин та наявність між сторонами спору про право, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що даний спір, з мотивів і підстав наведених у позові, не є публічно - правовим та не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач у жовтні 2018 року звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ці рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що судами попередніх інстанцій порушені правила предметної юрисдикції, оскільки справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. За позицією позивача, спірні правовідносини виникли між ним та суб'єктом владних повноважень у зв'язку з виконанням останнім владних управлінських функцій, а саме складання акту опису і попередньої оцінки безхазяйного майна, про скасування якого він просить. Позивач вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності спору про користування майном.

Відповідно до частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Предметом судового оскарження у цій справі є акт №1 від 20 червня 2017 року опису і попередньої оцінки безхазяйного майна, складений комісією у складі представників Головного управління ДФС у Вінницькій області старшого державного ревізора - інспектора відділу організації стягнення боргу та роботи з безхазяйним майном, території обслуговування Вінницької ОДПІ управління погашення боргу Соловя В.В., головного державного ревізора-інспектора відділу організації стягнення боргу та роботи з безхазяйним майном управління погашення боргу Наумової О.О. та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, яким на підставі Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року №1340, здійснено опис, оцінку і передачу на зберігання такого майна - плити залізобетонні дорожні б/в, ширина 2 м, довжина 3 м, товщина 20 см частково в незадовільному стані у кількості 259 штук, ціна за одиницю 400,00 грн, загальна вартість 103600,00 грн.

Іншою позовною вимогою позивач просить скасувати результати біржових торгів, що проведені ТБ «Вінницька товарна універсальна біржа» по реалізації залізобетонних плит та оформлені біржовим контрактом № 9 від 26 лютого 2018 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010 прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України головним обов'язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, за свою діяльність держава відповідає перед людиною. Забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. В Україні систему судів утворено згідно з положеннями Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

За положеннями пункту першого частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пунктах 23, 24 та тексті свого рішення у справа "Сокуренко і Стригун проти України" (№ 29458/04 та № 29465/04) відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві керується законом, що приймається парламентом" (Zand v. Austria № 7360/76); фраза "встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів; вимога стосовно того, що суд має бути "встановленим законом" є однією з декількох вимог Конвенції та протоколів до неї і встановлює, що дії національних органів мають базуватись на внутрішньому праві; вся організаційна система судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції (Coeme and others v. Belgium № 32492/96).

Крім того, Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).

За таких обставин, враховуючи що учасник справи оскаржує рішення судів попередніх інстанцій з підстав порушення правил предметної юрисдикції, за правилами частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України такі підстави оскарження є підставою передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 346, 347 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Справу № 802/1188/18-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування акту опису і попередньої оцінки безхазяйного майна, скасування результатів біржових торгів, передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер