Справа № 806/1818/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1818/18

Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

19 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року (повний текст рішення виготовлено 21 травня 2018 року у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення,

В С Т А Н О В И В :

позивач 06.04.2018 звернувся із адміністративним позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у невиплаті допомоги на оздоровлення на 2014 рік у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - п'яти мінімальних заробітних плат, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати з урахуванням проведених виплат (що станом на 2018 рік що складає 18495,00 грн.);

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатиу допомоги на оздоровлення на 2014 рік у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - п'яти мінімальних заробітних плат, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати з урахуванням проведених виплат, а саме час подання позову суму в розмірі 18495,00 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.05.2018 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, те що враховуючи пріоритетність законів над підзаконними актами, при визначенні розміру виплат на оздоровлення застосуванню підлягає ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг установлених законом прав. Також вказує про те, що ним фактично отримано лише 120 грн.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що на виконання постанови Богунського районного суду м. Житомира від 02.10.2014 позивачу виплачено частину щорічної одноразової грошової допомоги в розмірі 120 грн. При цьому вказано, що кошти в сумі 5970 грн. не були виплачені позивачу у 2014 році у зв'язку з тим, що Законом України "Про державний бюджет на 2014 рік" кошти для сплати за судовим рішенням не виділялись.

Крім того, у своєму відзиві відповідач вказав, що ст. 48 Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не передбачено виплати щорічної разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, а перерахунок був проведений на виконання судового рішення та в межах заявлених вимог за 2014 рік.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

02.10.2014 рішенням Богунського районного суду м. Житомира у справі № 295/14281/14-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення в Богунської районної ради м. Житомира про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними дії та бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення за 2014 рік в розмірі меншому ніж визначено частиною 4 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення за 2014 рік в розмірі, визначеному частиною 4 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - п'яти мінімальних заробітних плат, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, з урахуванням проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Постанова набрала законної сили 25.11.2014.

На виконання судового рішення, Богунським районним судом м. Житомира видано виконавчий лист, який був пред'явлений позивачем до виконання.

Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира (далі Управління) є боржником у виконавчому провадженні ВП № 50617000 на підставі постанови Богунського районного суду м. Житомира від 02.10.2014 з виконання виконавчого листа № 295/14238/14-а.

12.09.2017 ухвалою Богунського районного суду м. Житомира у справі № 295/14238/14-а заяву Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира про зміну способу і порядку виконання рішення, задоволено. Змінено спосіб і порядок виконання рішення суду у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 295/14238/14-а від 02.10.2014, виданого Богунським районним судом м. Житомира на стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира на користь ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення за 2014 рік у розмірі визначеному частиною 4 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - п'яти мінімальних заробітних плат, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, з урахуванням проведених виплат.

31.10.2017 на звернення позивача з заявою стосовно виконання вказаної ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 12.09.2017 відповідачем надано відповідь, що на виконання виконавчого листа № 295/14238/14-а та відповідно до п. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" проведено розрахунок на відшкодування щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік (момент виплати квітень 2014 року), згідно з яким сума до виплати становить 5970,00 грн.

Позивач не погодившись із нарахованою відповідачем сумою грошової допомоги на оздоровлення та вважаючи, що відповідач повинен йому сплатити 18495,00 грн. (3726,00 грн. х5 - 120,00 грн.), що складає 5 розмірів мінімальних заробітних плат станом на день виплати звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що перерахунок відповідачем був проведений на виконання судового рішення та у межах заявлених вимог за 2014 рік, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 2014 рік, а тому підстави фактично повторно зобов'язувати здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення відсутні.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положенням ч. 2 ст. 6 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" вказано, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII ) у базовій редакції, чинність якої було відновлено в зв'язку з тим, що положення розділу ІІ "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 27.12.2007 №107-VI були визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 у справі № 10-рп/2008, яка діє на час виникнення спірних відносин, щорічна допомога на оздоровлення виплачується, зокрема, в таких розмірах: інвалідам І і II групи - п'ять мінімальних заробітних плат.

Також вказано, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Таким чином вихідним критерієм нарахування спірної виплати за цим законом є мінімальна заробітна плата, розмір якої визначається на момент виплати законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

У подальшому до ст. 48 вказаного Закону внесено зміни, відповідно до яких компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів від 20.09.2005 № 936, що діяла і у 2014 році, затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Підпунктом 4 п. 4 Постанови КМУ № 639 вказано, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 48 Закону, постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Водночас пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" установлено, зокрема, такі розміри виплат: інвалідам І і II групи - 120 гривень.

Відносно доводів позивача, що Кабінету Міністрів України не надано прав зменшувати конкретні, визначені в Законі "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розміри пенсій, апеляційний суд зазначає наступне.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 26.11.2011 № 20-рп-2011 у справі № 1-42/2011 за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", згідно якого у 2011 році норми і положення статей 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік, визнаючи їх такими, що відповідають Конституції України (конституційними), зазначив, зокрема, про наступне.

У Конституції України передбачено гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92), визначення джерел державного соціального забезпечення (частина друга статті 46), контроль за використанням коштів Державного бюджету України (стаття 98).

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

У рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 № З-рп/2012 дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014 Прикінцеві положення доповнено п.6-7, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загального соціального страхування на 2014 рік. Зазначений закон набрав чинності 03.08.2014.

Таким чином, з 03.08.2014 положення статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

За рішенням Кабінету Міністрів України порядки використання коштів державного бюджету затверджуються Кабінетом Міністрів України або головним розпорядником коштів державного бюджету за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики.

Отже, Кабінет Міністрів України має достатні правові підстави для врегулювання питання здійснення соціальних виплат в межах фінансових ресурсів, передбачених Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік".

Аналогічна позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 14.04.2016 у справі №377/946/15-а (К/800/49377/15).

Разом з цим, при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачу за 2014 рік, застосуванню підлягає Закон № 796-XII , що має вищу юридичну силу над урядовим нормативно-правовим актом, у редакції до внесення відповідних змін у 2005 році.

Так, ст. 48 Закону № 796-XII було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

З наведеного слідує, що щорічна допомога на оздоровлення призначається і відповідно виплачується кожного року, тому розмір заробітної плати визначається на момент її призначення і виплати.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 розмір мінімальної заробітної плати у 2014 році становив 1218,00 грн. на місяць.

Згідно матеріалів справи, позивачу така допомога була призначена і виплачена у 2014 році (120,00 грн.), але у меншому розмірі, тому постановою Богунського районного суду м. Житомира від 02.10.2014 було зобов'язано відповідача нарахувати і виплатити фактично її різницю.

Таким чином, згідно з розрахунком щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік позивачу відповідно до виконавчого листа у справі № 295/14238/14-а, виходячи з розміру заробітної плати, встановленої на момент призначення та виплати, тобто на квітень 2014 року, сума щорічної допомоги на оздоровлення, з врахуванням проведених виплат становить 5970,00 грн. (1218,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на квітень 2014 року) х 5 (мінімальних заробітних плат) = 6090,00 грн. - 120,00 грн. (сума, що була сплачена) = 5970,00 грн).

Перерахунок відповідачем був проведений на виконання судового рішення та у межах заявлених вимог за 2014 рік, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 2014 рік.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що обов'язок стосовно перерахунку позивачу щорічної допомоги на 2014 рік відповідачем виконано згідно з вимогами законодавства та розміру мінімальної заробітної плати станом на 2014 рік.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач крім іншого оспорює невиконання судового рішення, оскільки, кошти, що нараховані відповідачем, на даний час не виплачені, а тому, з метою належного захисту порушених прав, позивач має звернутись до суду, який виніс рішення (Богунського районного суду м. Житомира), із заявою у порядку ст. 383 КАС України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення щодо наявності відмови у задоволенні адміністративного позову, з'ясував всі обставини справи, які мають значення для її вирішення та не допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що вказує на безпідставність доводів апелянта.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.