Справа № 120/3819/18-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3819/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

21 листопада 2018 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Загороднюка А.Г. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року у справі за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про зупинення видаткових операцій на рахунках та підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс У А",

В С Т А Н О В И В :

24.10.2018 Головне управління ДФС у Вінницькій області звернулось до суду із заявою про зупинення видаткових операцій на рахунках підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна ТОВ "Імпекс УА".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.10.2018 визнано обґрунтованим рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 24.10.2018 року №2417/02-32-14-15 про застосування умовного адміністративного арешту майна товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс УА"; визнано обґрунтованим рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 24.10.2018 року №2418/02-32-14-15 про застосування умовного адміністративного арешту майна товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс УА"; в задоволені заяви в частині зупинення видаткових операцій відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви про зупинення видаткових операцій, Головне управління ДФС у Вінницькій області оскаржило його в апеляційному порядку.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Головне управління ДФС у Вінницькій області направило до суду в якості представника ОСОБА_2, однак вказаного представника судом апеляційної інстанції недопущено до розгляду справи, оскільки позивачем надано неналежним чином завірену довіреність, а тому колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1, 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 ПК України, з метою проведення документальної позапланової перевірки ТОВ "Імпекс УА" ГУДФС у Вінницькій області прийнято накази №6496 від 17.10.2018 р. та № 6525 від 19.10.2018 року, за наслідком чого сформовані направлення на перевірку за № 2607 від 19.10.2018 р., №2590 від 17.10.2018 р.

За результатами вручення направлення на перевірку податковим органом 19.10.2018 року складено акти № 797/1415/40541119, № 799/1402/40541119 про відмову посадових осіб ТОВ "Імпекс УА" від підпису у направленні на перевірку та № 798/1415/40541119, № 800/1402/40541119 про відмову контролюючому органу у допуску до проведення позапланової документальної виїзної перевірки.

На підставі вказаних актів начальником управління аудиту ГУДФС у Вінницькій області 24.10.2018 р. сформовано звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

24.10.2018 року заступником начальника ГУДФС у Вінницькій області прийняті рішення №2417/02-32-14-15, №2418/02-32-14-15 про застосування адміністративного арешту майна платника податків ТОВ "Імпекс УА", необхідність підтвердження обґрунтованості яких стала підставою для звернення з заявою до суду.

Вищезазначене також стало підставою звернення позивача до суду з заявою про зупинення видаткових операцій на рахунках та підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна відповідача.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.10.2018 визнано обґрунтованим рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 24.10.2018 року №2417/02-32-14-15 про застосування умовного адміністративного арешту майна товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс УА"; визнано обґрунтованим рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 24.10.2018 року №2418/02-32-14-15 про застосування умовного адміністративного арешту майна товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс УА"; в задоволені заяви в частині зупинення видаткових операцій відмовлено.

Колегія суддів апеляційної інстанції частково не погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.33. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Адміністративний арешт майна платника податків відповідно до пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України накладається рішенням керівника органу державної податкової служби, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Натомість арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкове служби до суду. Жодного рішення податковий орган в такому разі не приймає.

Наведені норми кореспондуються з приписом пункту 94.4 статті 9- Податкового кодексу України, згідно з якою арешт може бути накладено органом державної податкової служби на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Зі змісту цієї норми випливає, що компетенція щодо накладення арешту майна належить органу державної податкової служби, але така компетенція не поширюється на арешт коштів платника податку, який накладається за рішенням суду на підставі звернення податкового органу.

Адміністративний арешт майна платника податків припиняється: 1) або у зв'язку з відсутністю протягом 96 годин рішення суду про підтвердження обґрунтованості такого арешту (підпункт 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України); 2) або на підставі рішення органу державної податкової служби про звільнення майна з під арешту, яке приймається протягом двох робочих днів, що настають за днем, коли такому органу стало відомо про виникнення підстав для припинення адміністративного арешту (пункт 94.20 статті 94 Податкового кодексу України).

У свою чергу, звільнення від арешту коштів на рахунках платника податків відповідно до абзацу третього пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України відбувається за рішенням того ж самого органу, який наклав відповідний арешт, тобто за рішенням суду. Рішення податковий орган в такому разі не приймає.

При цьому, підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Зазначене випливає із системного тлумачення правових норм, які містяться у статті 94 Податкового кодексу України. Ці норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків, причому зміст правового регулювання викладається в єдиному контексті.

Наведене також підтверджується Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків затвердженого наказом Міністерства Фінансів України №632 від 14.07.2017 року

Розділ VII цього Порядку визначає саме особливості застосування арешту коштів на рахунках платника податків як різновиду адміністративного арешту майна.

При цьому, згідно з пунктом 7.3 цього Порядку для застосування арешту коштів на рахунку платника податків орган державної податкової служби подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Правило, передбачене нормою розглядуваного підзаконного нормативно-правового акта, застосовується в тому разі, якщо податковим органом визнано за необхідне застосувати адміністративний арешт як майна платника податків, відмінного від коштів, так і коштів на рахунку такого платника податків. Арешт майна та арешт коштів на рахунках платника податку за процедурою, визначеною пунктом 7.3 вказаного Порядку, накладається з підстав, передбачених пунктом 94.2 статті 64 ПК України.

Слід зазначити, що Податковим кодексом України вживаються поняття, які позначають арешт коштів на рахунках платника податків - власне арешт коштів, а також зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків.

Так, відповідно до частини другої статті 59 Закону України від 7 грудня 2000 року №2121-III "Про банки і банківську діяльність" зупинення влг видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором. Законом України запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", іншими законами і умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти знаходяться на банківському рахунку, кореспондентському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми або коли інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

Отже, колегія суддів погоджується із доводами скаржника, що накладення арешту на кошти на рахунках платника податків є необхідною передумовою для зупинення видаткових операцій на таких рахунках в усіх випадках, крім тих, які випливають з норм Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму".

Разом з тим, висновки суду першої інстанції стосовно того, що не допуск перевіряючих до перевірки не може бути віднесено до обставин, з якими законодавець пов'язує звернення із поданням про зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках останнього, спростовуються пунктом 94.2.3 статті 94 Податкового кодексу України, згідно якого арешт майна може бути застосовано, зокрема, якщо з'ясовується, що платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Враховуючи, що за результатами вручення направлення на перевірку податковим органом 19.10.2018 року складено акт № 800/1402/40541119 про відмову контролюючому органу у допуску до проведення позапланової документальної виїзної перевірки, відповідачем правомірно та законно сформовано вимогу про зупинення видаткових операцій на рахунках ТОВ "Імпекс УА", на підставах передбачених ст.94 ПК України.

Також колегія суддів зазначає, що через недопуск працівників податкового органу до перевірки у них немає можливості з'ясувати про наявність або відсутність майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу. Сам відповідач також не вказав щодо такої інформації.

Щодо постанови Верховного Суду від 28.06.2018 у справі №П/811/1723/17, яка міститься в матеріалах справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у мотивувальній частині вказаного рішення Верховний Суд як на підставу у відмові в задоволенні заяви про зупинення видаткових операцій вказує пункт 91.4 статті 94 ПК України, яка в свою чергу не стосується обставин щодо зупинення видаткових операцій про які йдеться у даному спорі.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, на думку колегія суддів, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права є такими, що призвели до неправильного вирішення заяви, та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про зупинення видаткових операцій з постановленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні заяви Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області про зупинення видаткових операцій на рахунках товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс У А" .

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про зупинення видаткових операцій на розрахункових рахунках товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс У А" задовольнити.

Зупинити видаткові операції платника податків на розрахункових рахунках товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс УА"

В решті рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Загороднюк А.Г. Драчук Т. О.