Справа № 805/4668/16-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2018 року

Київ

справа №805/4668/16-а

адміністративне провадження №К/9901/38262/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 31.08.2017 року (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.),

по справі № 805/4668/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - Маріупольська ОДПІ), в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення Приморського відділення Маріупольської ОДПІ форми «Ф» від 29.06.2016 року №10850-13, яким позивачу визначена до сплати сума транспортного податку за 2016 рік у розмірі 25 000 грн. (арк. справи 4-6).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року позов задоволений, скасовано податкове повідомлення-рішення від 29 червня 2016 року № 10850-13 прийняте Приморським відділенням Маріупольської ОДПІ (арк. справи 22-25) з посиланням на те, що згідно з Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» з 01 січня 2015 року введено в дію «транспортний податок». Вказаний Закон прийнятий 28 грудня 2014 року, тобто після 15 липня 2014 року. До того ж транспортний податок установлений в місті Маріуполь Положенням про транспортний податок рішенням Маріупольської міської ради від 27.02.2015 року, а тому застосування контролюючим органом положень рішення ради з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31.08.2017 року за наслідками розгляду апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції, постанову суд першої інстанції скасовано, та прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки дата прийняття та оприлюднення рішення Маріупольської міської ради від 28.01.2016 року № 7/4-37, якою затверджено Положення про транспортний податок у м.Маріуполі не впливає на правомірність дій податкового органу при прийнятті податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні спірного питання, просив суд скасувати рішення суду апеляційної інстанції і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначив, що у відповідності до пп. 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, застосування з 01 січня 2016 року нового транспортного податку в редакції Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIІI є передчасним внаслідок прийняття Закону пізніше, ніж за шість місяців до початку нового бюджетного періоду (2016 року). До того ж, згідно даних, зазначених у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ 778818, об'єм двигуна легкового автомобіля позивача складає 2993 куб. см, отже транспортний засіб позивача не є об'єктом оподаткування транспортним податком за правилами, встановленими Законом № 71-VIII від 28.12.2014 року.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спірного питання суд встановив наступне.

Позивач відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії CXX 778818 є власником транспортного засобу Land Rover Range Rover, 2015 року випуску з об'ємом двигуна 2993 см. куб. (арк. справи 8).

29.06.2016 року Маріупольською ОДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення форми «Ф» №10850-13, яким відповідно до п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, визначено позивачу до сплати суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 25 000 грн, незгода з прийняттям якого і стала підставою для звернення до суду з даним позовом.

26.10.2016 року сума за вказаним податковим повідомленням-рішенням ОСОБА_2 сплачена в повному обсязі (арк. справи 144 - 146).

Відповідно до статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спірного питання, суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Законом України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» № 909-VIII, зокрема підпункт 267.2.1 пункту 267.2 ст. 267 викладено в такій редакції: 267.2.1. об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної, який станом на 01.01.2016 становив 1 378 грн.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2016 році є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років та середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн.

З 19.02.2016 року набрала чинності затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком. Методикою передбачено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Пунктом 2 вказаної Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу.

Згідно із пунктом 4 Методики, інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).

Відтак, зі змісту підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України та Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 вбачається, що повноваження та обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи взагалі відсутня інформація Мінекономрозвитку, та інформація про середньоринкову вартість транспортного засобу позивача, та докази, що вона становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, така інформація не витренувалась та не досліджувалась судами першої та апеляційної інстанції, судами не надано жодної оцінки, чи підпадає автомобіль позивача під об'єкт оподаткування транспортним податком в 2016 році. Посилання суду апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову тільки на процедуру прийняття та оприлюднення рішення Маріупольської міської ради від 28.01.2016 року № 7/4-37 не може свідчити про об'єктивний та всебічний розгляд справи.

До того ж суд звертає увагу, що в доводах апеляційної скарги відповідач наголошував на тому, що громадянин має можливість здійснити самостійний розрахунок середньоринкової вартості транспортного засобу, а якщо така вартість буде складати менш, ніж 1 033 000 грн, платник має право звернутись до контролюючого органу з письмовою заявою та підтверджуючими документами, які впливають на вартість майна.

Проте судом апеляційної інстанції не надано оцінку вказаним доводам апеляційної скарги.

Оскільки Закон України від 24 грудня 2015 року № 909-VIІІ, яким внесені зміни до транспортного податку на 2016 рік є чинним з 01.01.2016 року і неконституційним не визнавався, то його вимоги підлягають застосуванню до транспортного податку на 2016 рік. Тому суд не приймає посилання в касаційній скарзі на те, що в розумінні вимог пп. 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, застосування з 01 січня 2016 року нового транспортного податку в редакції Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIІI є передчасним внаслідок прийняття Закону пізніше, ніж за шість місяців до початку нового бюджетного періоду (2016 року).

До того ж позивач, як на неправомірність визначення йому податковим повідомленням-рішенням до сплати транспортного податку за 2016 рік, посилався на те, що «об'єм двигуна легкового автомобіля позивача складає 2993 куб. см, отже транспортний засіб позивача не є об'єктом оподаткування транспортним податком за правилами, встановленими Законом № 71-VIII від 28.12.2014 року», проте суд не приймає такі посилання позивача з огляду на наступне.

По-перше, до даних правовідносин застосовуються не вимоги Закону № 71-VIII від 28.12.2014 року, а вимоги Закону України від 24.12.2015 року № 909-VIІІ, а по-друге, у відповідності до пп. 267.6.10 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об'єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об'єкт оподаткування, перехід права власності на об'єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

При цьому, у відповідності до статті 77 КАС України, суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Разом з тим, за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 31.08.2017 року, - скасувати. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко