Справа № 806/2052/18
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Житомир справа № 806/2052/18

категорія 3.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_8, ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_10, ОСОБА_11 інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_12, ОСОБА_13 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_14 до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання оформити та видати паспорт у вигляді книжечки,

встановив:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_8, ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_10, ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_12, ОСОБА_13 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_14 (далі - позивачі) звернулися до суду з позовом до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (далі - Коростенський РВ ДМС України в Житомирській області), Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (далі - УДМС України в Житомирській області), в якому просять:

- визнати протиправними дії відповідачів щодо відмови в оформленні та видачі дітям позивачів паспортів громадянина України у вигляді книжечки (на паперових носіях) зразка 1994 року;

- зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в особі Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області оформити а видати ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_14 паспорт громадянина України у вигляді книжечки (на паперових носіях) зразка 1994 року з проставленою відміткою місця проживання без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, а саме: без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Єдиному державному демографічному реєстрі та будь-якого іншого цифрового ідентифікатора, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук а автоматизованої обробки персональних даних;

- зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в особі Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області вести облік щодо неповнолітніх дітей за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народженням та за місцем реєстрації, без використання будь-якого цифрового ідентифікатора особи (у тому числі за серією та номером паспорта) без внесення інформації про них до Єдиного державного демографічного реєстру чи будь-яких баз даних і реєстрів та без автоматизованої обробки та передачі персональних даних.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що після досягненням їх неповнолітніми дітьми 16-річного віку, вони звернулись до відповідачів із заявами, в яких просили оформити та видати їм паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року, передбаченого Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, у зв'язку з тим, що за релігійними переконаннями їх неповнолітні діти не бажали оформляти паспорт у формі пластикової картки типу ID-картки, оскільки така картка містить у собі безконтактний електронний носій із персональними даними, від обробки яких позивачі відмовляються. Однак, відповідачами було відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки у зв'язку з тим, що починаючи з 01 листопада 2016 року постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» запроваджено оформлення паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, а спеціальним законодавством не передбачено винятків щодо відмови від отримання такого документа особами, які через свої релігійні переконання відмовляються від внесення інформації до безконтактного електронного носія, що імплантований у відповідний бланк паспорта громадянина України. Натомість, позивачі вважають, що відповідачі, відмовляючи в оформленні паспорта у формі книжечки, порушують права та інтереси їх неповнолітніх дітей, оскільки чинними нормативно-правовими актами передбачена можливість отримання паспорта громадянина України як у вигляді паспортної картки, так і у вигляді паспортної книжечки, а тому вони звернулися з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 01 червня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

21 червня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачів зазначив, що Коростенський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області та Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області заперечують проти позову та вважають його необґрунтованим та безпідставним. В підтвердження такої позиції вказано, що саме Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон України №5492-VI) визначає правові та організаційні засади видачі документів, зокрема, що посвідчують особу та підтверджують громадянство. Частиною 4 статті 21 Закону України №5492-VI передбачено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Крім того, представник зауважив, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", починаючи з 0 1 листопада 2016 року було припинено. Поміж іншого, зазначив, що відповідно до доручення ДМС України від 15.06.2017 № Д/92/2-17 з 16.06.2017 у територіальних підрозділах ДМС припинено прийом документів на оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року. Враховуючи вищевикладене, наголошує, що відповідачі діяв у межах, на підставі та у порядку, визначеному чинним законодавством, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ухвалою суду від 22.02.2018 провадження у справі було зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 (провадження №Пз/9901/2/18).

Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року поновлено провадження в адміністративній справі № 806/2052/18.

Керуючись приписами ч.3 ст. 194, ч.9 ст. 205, ч.4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_13 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_14 в інтересах та разом зі своїми неповнолітніми дітьми зверталися із заявами до відповідача, в яких просили видати їх неповнолітнім дітям ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_14 паспорт громадянина України виключно у формі паспортної книжечки у відповідності до Закону № 2503-XII, при цьому вказавши, що отримання паспорта у формі ID-картки суперечить їх релігійним переконанням.

Однак, Коростенський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області та Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області листами від 06.02.2018 № 22/341 (а.с.90-93), від 14.02.2018 №Б-80/6/1801-18/1801.1/1019-18 (а.с.94-96), від 06.02.2018 №22/340 (97-98), від 15.02.2018 №Ц-81/6/1801-18/1801.13/1045-18 (а.с.99-101), від 06.02.2018 №22/339 (а.с.102-104), від 14.02.2018 №С-79/6/1801-18/1801.13/1017-18 (а.с.105-107), від 27.04.2018 №22/993 (а.с.108-109), від 05.05.2018 №Н-227/6/1801-18/1801.13/2907-18 (а.с.110-112), від 06.02.2018 №22/342 (а.с.113-116), від 15.02.2018 № М-83/6/1801-18/1801.13/1044-18 (а.с.117-119), від 06.02.2018 №22/338 (а.с.120-121), від 14.02.2018 №С-78/6/1801-18/1801,13/1021-18 (а.с.122-124), від 25.10.2017 №22/2890 (а.с.125127) повідомили позивачів про те, що відповідно до постанови, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 745, яка внесла зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 та Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" з 01 листопада 2016 року відбувається оформлення і видача паспорта громадянина України виключно формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Вважаючи протиправною відмову відповідачів у видачі паспорта у формі книжечки позивачі звернулися за захистом порушених прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Відповідно до ст. 22 Основного Закону права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Суд зауважує, що у даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон № 5492-VI), документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, до яких відноситься паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 цього Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. (ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI).

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв'язку з неможливістю їх реалізації.

Згідно із ч. 3 ст. 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII (далі - Положення № 2503-XII), бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис "Україна", нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис "Паспорт". На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис "Паспорт громадянина України". На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім'я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п'ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних до паспорта, а сьома, восьма і дев'ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев'ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова № 302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом п. 2 цієї Постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII;

з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

До завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється (п. 3 Постанови № 302).

Пунктом 131 Постанови № 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи .

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про захист персональних даних" (далі - Закон №2297-VI), мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст. 2 Закону № 2297-VI).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 5, 6 ст. 6 вказаного Закону).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб'єкта персональних даних.

Водночас, суд звертає увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Суд вважає за доцільне зазначити, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Отже, аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім'я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім'я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.

Варто зауважити, що будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до ст. 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Суд зазначає, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 по зразковій справі № Пз/9901/2/18 (806/3265/17), а відповідно до ч.3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що дії відповідачів щодо відмови у видачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_14 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ вчинені з порушенням ч. 2 ст. 19 Конституції України та не відповідають ч. 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області та Управління Державної міграційної служби України в Житомирській щодо відмови в оформленні та видачі дітям позивачів паспортів громадянина України у вигляді книжечки (на паперових носіях) зразка 1994 року.

Зважаючи на наявність порушеного права та необхідність його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов'язати Коростенський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області оформити та видати ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_14 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Покладення такого обов'язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов'язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Щодо позовних вимог у частині зобов'язання відповідачів вести облік щодо неповнолітніх дітей за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народженням та за місцем реєстрації, без використання будь-якого цифрового ідентифікатора особи (у тому числі за серією та номером паспорта) без внесення інформації про них до Єдиного державного демографічного реєстру чи будь-яких баз даних і реєстрів та без автоматизованої обробки та передачі персональних даних, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, при видачі паспорта у формі, визначеній Положенням про паспорт №2503-ХІІ, не передбачено внесення даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 11500; НОМЕР_1) в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 11500), ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, 11500; НОМЕР_2) в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 (АДРЕСА_3, 11500), ОСОБА_5 (АДРЕСА_14; НОМЕР_3) в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 (АДРЕСА_15), ОСОБА_7 (АДРЕСА_4, 11500; НОМЕР_4) в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_8 (АДРЕСА_5, 11500), ОСОБА_9 (АДРЕСА_6, м. Коростень, Житомирська область, 11500; НОМЕР_5) в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_10 (АДРЕСА_7, 11500), ОСОБА_11 (АДРЕСА_8, 11500; НОМЕР_6) в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_12 (АДРЕСА_9, 11500), ОСОБА_13 (АДРЕСА_10, 11500; НОМЕР_7) в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_14 (АДРЕСА_11, 11500) до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській (вул.Грушевського, 5, м. Коростень, Житомирська область, 11500), Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (вул. Пушкінська, 44, м. Житомир, 10008; ) про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській (вул. Грушевського, 5, м. Коростень, Житомирська область, 11500) та Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (вул. Пушкінська, 44, м. Житомир, 10008; ) щодо відмови у видачі ОСОБА_2 (АДРЕСА_12, 11500), ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, 11500), ОСОБА_6 (АДРЕСА_16), ОСОБА_8 (АДРЕСА_4, 11500), ОСОБА_10 (АДРЕСА_13, 11500), ОСОБА_12 (АДРЕСА_8, 11500), ОСОБА_14 (АДРЕСА_10, 11500) паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (вул. Пушкінська, 44, м. Житомир, 10008; ) в особі Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській (вул. Грушевського, 5, м. Коростень, Житомирська область, 11500) оформити та видати ОСОБА_2 (АДРЕСА_12, 11500), ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, 11500), ОСОБА_6 (АДРЕСА_16), ОСОБА_8 (АДРЕСА_4, 11500), ОСОБА_10 (АДРЕСА_13, 11500), ОСОБА_12 (АДРЕСА_8, 11500), ОСОБА_14 (АДРЕСА_10, 11500) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Е.Черняхович