Справа № 448/1004/16-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/СК-4/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області про залишення позовної заяви без розгляду (головуючий суддя - Борисенко В.В.), постановлену у відкритому судовому засіданні в м.Мостиська о 16 год 21 хв 09 грудня 2016 року у справі №448/1004/16-а за позовом ОСОБА_4 до Львівської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору заступник начальника Львівської митниці ДФС Шокало В.С. про скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

15.08.2016 ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Львівської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору заступник начальника Львівської митниці ДФС Шокало В.С., просив поновити строк оскарження постанови у справі про порушення митних правил №2655/20911/16 від 20.07.2016, скасувати постанову у справі про порушення митних правил від 20.07.2016 про визнання позивача винним у вчиненні порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.470 МК України, і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 грн.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року позовну заяву залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова винесена 20.07.2016 у відсутності позивача та таку він отримав 23.07.2016, десятиденний термін на оскарження даної постанови закінчився 02.08.2016, а фактично позов подав до суду 11.08.2016 (згідно дати у позовній заяві). Суд першої інстанції не взяв до уваги твердження сторони позивача про те, що позивачем пропущено строк у зв'язку з його проживанням за іншою адресою, так як таке спростовується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення 23.07.2016 позивачу особисто листа зі спірною постановою. За таких обставин, суд першої інстанції не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення позивача до адміністративного суду поважними і залишив даний адміністративний позов без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 09.12.2016 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що про оскаржувану постанову позивачу стало відомо 08.08.2016. Скаржник вказує, що постанову відповідача не читав і про строки її оскарження позивачу не було відомо, а тому не знав і не міг знати про порушення своїх прав саме з 08.08.2016. За наведених обставин вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ст.230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що перевіркою інформації, що міститься в ЄАІС Держмитслужби встановлено, що 22.08.2015, близько 04:47, через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС каналом позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор»), гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ввіз на митну територію України автомобіль марки «Mazda MPV», VIN НОМЕР_2, р.н. НОМЕР_1 в митному режимі транзит з метою особистого користування, який станом на 29.06.2016 вивезено не було, у інший митний режим не поміщено.

Вказане стало підставою для винесення заступником начальника Львівської митниці ДФС Шокало В.С. 20.07.2016 постанови в справі про порушення митних правил №2655/20911/16, згідно з якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром п'ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 грн.

Вважаючи вказану постанову незаконною, ОСОБА_4 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України, в поточній редакції, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 99 КАС України, в редакції чинній на час звернення із позовом до суду, встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3).

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до ст.289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка кореспондує частині 4 статті 529 Митного кодексу України, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідним вказати, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

Як вбачається з змісту позовної заяви, апеляційної скарги, а також пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні суду першої інстанції, за адресою, на яку направлено оскаржувану постанову митного органу, позивач не проживає, постанову в справі про порушення митних правил отримали діти позивача, які й передали таку при першій з ним зустрічі, на початку серпня 2016 року.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штриховим ідентифікатором №044 (а.с.37), на яке покликається відповідач як на підтвердження вручення копії оскаржуваної постанови позивачу, поштове відправлення вручено 23.07.2016, в графі розписка в одержанні зазначено прізвище «ОСОБА_4» без підпису, що не дозволяє дійти однозначних висновків про отримання вказаного поштового відправлення безпосередньо позивачем.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази направлення рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з штриховим ідентифікатором №044 саме копії постанови в справі про порушення митних правил №2655/20911/16 від 20.07.2016. Копій журналу вихідної кореспонденції (витягу з такого) із зазначенням дати направлення оскаржуваної постанови відповідачем до матеріалів справи не долучено, така дата не зазначена і у самій постанові в справі про порушення митних правил.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що суд не повинен тлумачити положення статті 99 КАС України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Водночас, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Так, Європейський суд з прав людини у п.27 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (Заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), від 28 травня 1985 року, пункт 57, Серія A, № 93).

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява № 377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (Рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що оцінюючи обставини, за яких позивачу стало відомо про оскаржуване рішення, суд першої інстанції не надав таким належну оцінку, не врахував всіх наведених у поясненнях позивача доводів поважності пропуску строку звернення із позовом до суду, а також часових рамок, в яких строк звернення до суду був пропущений, що вказує на відсутність ознак зловживання позивачем правом звернення до суду, а тому прийшов до помилкового висновку щодо залишення позовної заяви без розгляду, що є наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 230, 241, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року у справі №448/1004/16-а скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 22.11.2018