Справа № 813/903/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/115/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя - Грень Н.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 17 год 04 хв 05 червня 2018 року, повне судове рішення складено 13 червня 2018 року, у справі №813/903/18 за позовом Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

05.03.2018 Дрогобицький міськрайонний центр зайнятості звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №034952 від 15.01.2018.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що усі сплачені податки і збори (обов'язкові платежі), незалежно від того, до якого бюджету вони сплачені, в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований єдиний казначейський рахунок, а зарахування на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів. Оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове зазначення розрахункового рахунку у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання, не є достатньою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений строк та як наслідок для застосування штрафних санкцій. Кошти вчасно надійшли до бюджету, платник виконав свої зобов'язання, не завдавши ніяких збитків бюджету, а отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення про застосування фінансових санкцій є протиправним та підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у випадку помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719 здійснюється повернення коштів. Скаржник вказує, що для повернення сум єдиного внеску та/або сум застосованих фінансових санкцій, помилково сплачених на невідповідний рахунок 3719, підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня оформлює розрахунковий документ на перерахування Коштів на відповідний рахунок 3719 за Заявою та передає управлінню (відділенню) Казначейства не пізніше двох робочих днів з дня надходження відповідного Висновку. Скаржник звертає увагу, що в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні в графі «за податковим зобов'язанням» стоїть цифра « 0», що означає, що до позивача застосовано лише штрафні санкції та пеню, які утворились протягом того періоду часу, коли кошти перебували на неправильному рахунку.

Дрогобицький міськрайонний центр зайнятості подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що платіжні доручення, як первинні документи, відповідали законодавчо встановленим вимогам і подані позивачем для проведення перерахування коштів в УДКСУ вчасно та в повному обсязі, за такими проведено оплату та проставлено відмітку у вигляді відбитка штампу казначейства. Водночас, жодного попередження щодо не зарахування військового збору до бюджету від відповідача не надходило.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості з питань дотримання вимог податкового валютного законодавства, правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 28.09.2017, за результатами якої складено акт №1675/13-01-14-15/22408552 від 11.10.2017.

Перевіркою повноти та своєчасності сплати (перерахування) до бюджету військового збору за період з квітня 2016 року по серпень 2017 року встановлено не перерахування до бюджету військового збору в сумі 53171,37 грн.

На підставі вказаного акта Головним управлінням ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 26.10.2017 №, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов'язанням - 53171,37 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 13292,8 грн., сума пені - 7058,88 грн.

02.11.2017 Дрогобицький міськрайонний центр зайнятості подав скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення (вих.№111/01) до ДФС України, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 28.12.2017 №31882/6/99-99-11-02-02-15, яким скаргу Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 26.10.2017 № в частині основного платежу в розмірі 53171,37 грн., в іншій частині - залишено без змін (а.с.55-56).

15.01.2018 Головним управлінням ДФС у Львівській області на підставі зазначеного рішення винесено податкове повідомлення-рішення №034952, яким нараховано суму грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями - 13292,8 грн. та суму пені - 7058,88 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, Дрогобицький міськрайонний центр зайнятості звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно з положеннями п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі - ПК України) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Пунктом 162.1 статтею 162 ПК України встановлено, що платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно з п.163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до ст.171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Статтею 168 ПК України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Згідно з п.57.1 ст.57 ПК України податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Підпунктом «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України встановлено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідно до п.31.1 ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Згідно з п.38.1 ст.38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає, зокрема, розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства, контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов'язаннями;

Відповідно до частин 4 та 5 статті 45 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Єдиний казначейський рахунок - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України (абз.2 розділу 1 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 №122).

Крім цього, п.22.4 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 №2346-ІІІ визначено, що для платника під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

З матеріалів справи встановлено, що з квітня 2016 року по серпень 2017 року Дрогобицький міськрайонний центр зайнятості подавав у Дрогобицьке управління державної казначейської служби України Львівської області платіжні доручення щодо сплати військового збору в сумі 53171,37 грн., сплата проводилась на рахунок Дрогобицького управління державної казначейської служби України Львівської області за кодом класифікації доходів бюджету 11011000, призначення платежу - 101; 22408552; військовий збір, однак помилково проведено перерахування як адміністративний збір за проведення державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за ККДБ 22010300.

Як зазначено позивачем у позовній заяві та не спростовано відповідачем за період із квітня 2016 року по серпень 2017 року Дрогобицькою ОДПІ ГУ ДФСУ у Львівській області не скеровувалось жодного попередження на адресу Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості щодо не зарахування військового збору до бюджету, що підтверджено щоквартально поданим позивачем податковим розрахунок сум, доходів, нарахованого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за: 2 квартал 2016 року, З квартал 2016 року, 4 квартал 2016 року, 1 квартал 2017 року, 2 квартал 2017 року та 3 квартал 2017 року, відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4, де зазначено перерахування військового збору. Розрахунки було прийнято відповідачем без зауважень.

17.10.2017 Дрогобицький міськрайонний центр зайнятості подав заяву начальнику Дрогобицького управління державної казначейської служби України Львівської області про повернення з місцевого бюджету коштів у суму 56229,73 грн. помилково сплачених як адміністративний збір за проведення державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ККДБ 22010300 та перерахунок таких на рахунок Державного бюджету в рахунок сплати військового збору (а.с.53).

Також 17.10.2017 подано подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету №02-18/2632 аналогічного змісту.

Станом на час розгляду справи судом першої інстанції Дрогобицьким міськрайонним центром зайнятості повернуто та перераховано на рахунок Державного бюджету в рахунок сплати військового збору кошти в сумі 53171,37 гривень - р/р 0014 відкритий у Дрогобицькому УДКСУ Львівської області, МФО 825014, ЗКПО 38007496. ТСКЛК 11011000, що відповідачем не заперечується.

Так, пунктом 109.1 ст.109 ПК України встановлено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (ст.110 ПК України).

Відповідно до п.111.2 ст.111 ПК України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Відповідно до п.127.1 ст.127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Згідно з пп.129.1.3 п.1129.1 ст.129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання.

Аналіз вказаних норм ПК України дозволяє дійти висновку, що відповідальність платника податків виникає лише у разі ненарахування, неутримання та/або несплата ним узгодженої суми грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, тобто вчинення бездіяльності, тоді як своєчасне надходження до бюджету сплачених грошових зобов'язань виключає правові підстави для притягнення до відповідності за нормами ПК України.

При цьому, оскільки всі сплачені податки і збори (обов'язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування коштів на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації під час перерахунку суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений ПК України строк.

Відтак здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений нормами ПК України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, яка не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, а тому не може бути підставою для застосування штрафів та нарахування пені.

Аналогічної правової позиції дотримується й Верховний Суд, зокрема у постановах від 12 червня 2018 року у справі №826/1/16 (К/9901/28108/18), від 17 січня 2018 року у справі №2а-2686/09/2670 (К/9901/2649/18) від 01 серпня 2018 року у справі №813/2487/17 (К/9901/4079/17).

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що допущена позивачем помилка не спричинила настання будь-яких негативних наслідків або збитків для Державного бюджету, й, до того ж, в подальшому була усунена позивачем, а кошти спрямовані за належністю, що відповідачем не заперечується.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області №034952 від 15.01.2018.

Щодо аргументів скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 №6, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки вказаний Порядок визначає процедуру зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску, тоді як спірні правовідносини виникли щодо правомірності нарахування контролюючим органом штрафних санкцій та пені за несплату (неперерахування) позивачем як податковим агентом військового збору.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності дій відповідача щодо нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені за несвоєчасну сплату військового збору, на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі №813/903/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 22.11.2018