Справа № 0540/5841/18-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018 р. Справа№0540/5841/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Голуб В.А.,

при секретарі - Прокопчук Я.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Ніколенка Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови № ДЦ 249/334/АВ/ТД-ФС від 19.06.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови № ДЦ 249/334/АВ/ТД-ФС від 19.06.2018 року. В обґрунтування позовних вимог фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) зазначає, що Головним управлінням Держпраці у Донецькій області проведено інспекційне відвідування у рамках кримінального провадження № 0000100 від 22.03.2017 року. За результатами відвідування, на підставі акту № ДЦ 249/334/АВ від 17.05.2018 року відповідачем винесена постанова № ДЦ 249/334/АВ/ТД-ФС від 19.06.2018 року про застосування штрафу у розмірі 223 380, 00 грн. за використання неоформленої найманої праці. Позивач не погоджується із прийнятою постановою, оскільки, по-перше, письмова вимога слідчого про проведення перевірки є перевищенням службових повноважень та не може розцінюватись як «повідомлення правоохоронних органів про порушення законодавства про працю». По-друге, на думку ФОП ОСОБА_3 при винесенні постанови про накладення штрафу не вказано розрахунок суми штрафу, чим порушено критерій обґрунтованості, розсудливості при прийнятті постанови. ФОП ОСОБА_3 зазначає, що не використовував найману працю без оформлених трудових відносин. Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виконували роботи з представництва та презентації товарів на підставі цивільно-правових договорів. На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову № ДЦ 249/334/АВ/ТД-ФС від 19.06.2018 року.

Представником Головного управління Держпраці у Донецькій області надано відзив на позовну заяву. В обґрунтування незгоди із поданим позовом представник відповідача зазначає, що процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295). Відповідно до п.п.4 п.5 Порядку № 295 підставою для проведення інспекційного відвідування є, в тому числі, повідомлення правоохоронних органів про порушення законодавства про працю. Разом з тим, відповідно до листа Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04.04.2018 року № 2704/20-2018 ГУ Держпраці було повідомлено про порушення ФОП ОСОБА_3 вимог законодавства про працю. Таким чином, на переконання представника відповідача, інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3 проведено у відповідності до вимог чинного законодавства. По-друге, відповідно до висновків, які зазначені в акті інспекційного відвідування від 17.05.2018 року № ДЦ 249/334/АВ, працівники (ОСОБА_4 та ОСОБА_5) виконували роботу в інтересах ФОП ОСОБА_3, виконували особисто у відповідності з визначеним графіком та на робочому місці, яке вказується (погоджується) з підприємцем, що її замовляв; робота мала визначену тривалість і вимагала присутності працівників. З урахуванням вищевикладеного, зазначені працівники виконували роботи на умовах, що регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП). Водночас, при наявності трудових відносин з працівниками (ОСОБА_4 та ОСОБА_5), ФОП ОСОБА_3 не уклав з ними трудових договорів відповідно до вимог ст. ст.21, 24 КЗпП. На підставі викладеного, представник відповідача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови № ДЦ 249/334/АВ/ТД-ФС від 19.06.2018 року та відкрито провадження по справі № 0540/5841/18-а. Призначено підготовче засідання по адміністративній справі № 0540/5841/18-а за правилами загального позовного провадження на 10 годину 00 хвилин 09.08.2018 року.

У підготовчому засіданні 09.08.2018 року Донецьким окружним адміністративним судом, була оголошена перерва до 27.08.2018 року на 13:00 год. для надання сторонами відзиву та відповіді на відзив, про що повідомлені особи, які беруть участь у справі.

Pозгляд справи № 0540/5841/18-а відкладено з 27.08.2018 року на 24.09.2018 року о 13:00 год. у зв'язку з наданим клопотанням про відкладення від представника відповідача.

Ухвалою суду від 24.09.2018 року продовжено строк підготовчого провадження по адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови № ДЦ 249/334/АВ/ТД-ФС від 19.06.2018 року, - на тридцять днів з ініціативи суду.

24.09.2018 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 16.10.2018 року о 10:00 год.

Ухвалою суду від 16.10.2018 року закрито підготовче провадження по адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови № ДЦ 249/334/АВ/ТД-ФС від 19.06.2018 року. Призначено судовий розгляд по суті на 14 годину 00 хвилин 01.11.2018 року.

У судовому засіданні 01.11.2018 року оголошено перерву до 12.11.2018 року о 10:00 год.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, а представник відповідача заперечував проти їх задоволення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.03.2017 року Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області відкрито кримінальне провадження за № 0000086 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 320 Кримінального кодексу України 2001 року (т.1 а.с.129).

В ході проведення слідчих дій було встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4, працювали у ФОП ОСОБА_3 без оформлення трудових відносин, що підтверджено протоколами допиту свідків від 11.04.2017 року та від 05.03.2018 року (т.1 а.с.150-160).

Листом слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04.04.2018 року № 2704/20-2018 Головне управління Держпраці у Донецькій області було повідомлено про порушення, зокрема ФОП ОСОБА_3 вимог законодавства про працю (т.1 а.с.143-148).

Разом з тим, згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.04.2018 року № 4927/05-2 у ФОП ОСОБА_3 з 01.01.2017 року не зареєстровані особи, які працюють за цивільно-правовими договорами (т.1 а.с.176-177).

Інспекторами Головного управління Держпраці у Донецькій області у період з 08.05.2018 року по 17.05.2018 року було проведено інспекційне відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю на підставі наказу від 05.05.2018 року № 444 та направлення від 05.05.2018 року № 266/041/15-14-12 (т.2 а.с.1-4).

08.05.2018 року представником відповідача складено акт № ДЦ 249/334/НД/АВ від 08.05.2018 року про неможливість проведення інспекційного відвідування (т.2 а.с.5-8) та вимогу про надання/поновлення документів № ДЦ 249/334/ПД від 08.05.2018 року (т.2 а.с.9-11).

В ході проведення відвідування 16.05.2018 року ОСОБА_5 відповідачу були надані письмові пояснення, відповідно до яких вона зазначила, що приблизно з кінця 2013 року працювала в аптеці «Марімед» у ФОП ОСОБА_3, виконувала функції фармацевта та здійснювала продаж медичних препаратів, офіційно працевлаштована не була. Винагороду отримувала регулярно у розмірі середньої, мінімальної заробітної плати. На прохання ОСОБА_5 оформити її офіційно ФОП ОСОБА_3 не реагував (т.1 а.с.107-108).

Згідно висновків акту № ДЦ 249/334/АВ від 17.05.2018 року під час проведення інспекційного відвідування виявлено порушення ч.1 ст. 21, ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України, ст.253 КЗпП України, а саме працівники ОСОБА_5 Ладієвна та ОСОБА_4 виконували роботу на умовах, що регулюються КЗпП. Водночас, при наявності трудових відносин з працівниками ФОП ОСОБА_3 не уклав трудових договорів з ОСОБА_5 та ОСОБА_4, відповідно до вимог ст. ст. 21, 24 КЗпП України та не повідомив центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу (т.2 а.с.16-64).

ФОП ОСОБА_3 надано заперечення до акту інспекційного відвідування № ДЦ 249/334/АВ від 17.05.2018 року із доданими до них цивільно-правовими договорами та протоколом обшуку (а.с.67-82).

Однак, 29.05.2018 року за № 04.1-13-6/5538-18 Головне управління Держпраці у Донецькій області надало відповідь, відповідно до якої виявлені порушення, що відображені в акті інспекційного відвідування, підтверджені документально та станом на 17.05.2018 року не усунуто. Документи, надані після проведення інспекційного відвідування, представник відповідача критично оцінює, з огляду на те, що вони суперечать документам та поясненням, отриманим раніше від ОСОБА_4 (т.2 а.с.83-86).

Водночас, позивачем 18.05.2018 року надано до Головного управління Держпраці у Донецькій області запит про надання публічної інформації (т.2 а.с.87-88) на який, в свою чергу, 29.05.2018 року було надано відповідь № 04.1-13-6/5537-18 (т.2 а.с.89-90).

29.05.2018 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області було прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ДЦ 249/334/АВ/ТД, зі змісту якого вбачається, що розгляд питання щодо застосування штрафу до ФОП ОСОБА_3 згідно з вимогами абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України призначено на 11.06.2018 року о 13.00 год. (т.2 а.с.93-95).

Відповідачем направлено ФОП ОСОБА_3 повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу № 04.1-13-6/5686-18 від 30.05.2018 року на 13-00 год. 11.06.2018 року (т.2 а.с.96-97).

30.05.2018 року працівником Головного управління Держпраці у Донецькій області винесено припис про усунення виявлених порушень № ДЦ 249/334/АВ/П у строк до 30.08.2018 року (т.2 а.с.65-66).

11.06.2018 року відкладено розгляд справи про накладення штрафу на 14-00 год. 19.06.2018 року у зв'язку з надходженням клопотання позивача про відкладення розгляду справи, згідно повідомлення № 04.1-13-6/6065-18, що отримано ОСОБА_3 (т.2 а.с.99-100).

Згідно протоколу № 04-17-17/015 від 19.06.2018 року на засіданні комісії (т.2 а.с.91-92) Головним управлінням Держпраці у Донецькій області прийнято постанову про накладення штрафу № ДЦ 249/334/АВ/ТД-ФС від 19.06.2018 року, відповідно до якої до ФОП ОСОБА_3 застосовано штраф у розмірі 223 380, 00 грн. Позивач підписав вказану постанову без зауважень (т.2 а.с.101-102). Також зі змісту даного протоколу вбачається, що під час розгляду справи були присутні начальник Головного управління Держпраці у Донецькій області Шубін В.П., начальник управління з питань праці ОСОБА_7, головний державний інспектор відділу контролю східного напрямку управління з питань праці ОСОБА_8, та особисто ФОП ОСОБА_3

Суд зазначає, що до матеріалів справи додані: цивільно-правовий договір на виконання послуг з представництва та презентації товарів, укладений між позивачем та ОСОБА_4 від 03.04.2017 року та акт приймання-передачі послуг з представництва та презентації товарів від 17.04.2017 року; цивільно-правовий договір на виконання послуг з представництва та презентації товарів, укладений між позивачем та ОСОБА_4 від 06.11.2017 року та акт приймання-передачі послуг з представництва та презентації товарів від 26.11.2017 року; цивільно-правовий договір на виконання послуг з представництва та презентації товарів, укладений між позивачем та ОСОБА_4 від 07.12.2017 року та акт приймання-передачі послуг з представництва та презентації товарів від 29.12.2017 року; договір № 1, укладений між позивачем та ОСОБА_4, про виконання роботи від 23.02.2018 року та акт приймання-передачі робіт (послуг) від 27.02.2018 року (т. 1 а.с.15-22).

Водночас, представником позивача у судовому засіданні зазначено, що цивільно-правові угоди з ОСОБА_5 вилучені у позивача, відповідно до протоколу обшуку від 27.02.2018 року (т.1 а.с.26-27). А копії договорів з ОСОБА_4 були надані нею позивачу особисто.

В судовому засіданні була допитана ОСОБА_4 в якості свідка. Так, ОСОБА_4 зазначено, що вона працює у ФОП ОСОБА_3 з осені 2017 року та у квітні 2017 року цивільно-правову угоду не укладала, офіційно працевлаштовуватись не бажала. Свідок здійснювала презентацію медичних препаратів. Облік медичних препаратів не здійснювала, а продавала. Також свідок зазначила, що не пам'ятає чи надавала позивачу копії цивільно-правових договорів чи ні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає постанову відповідача обґрунтованою, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України.

Згідно зі ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 5-1 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: вільний вибір виду діяльності; безплатне сприяння державними службами зайнятості у підборі підходящої роботи і працевлаштуванні відповідно до покликання, здібностей, професійної підготовки, освіти, з урахуванням суспільних потреб; надання підприємствами, установами, організаціями відповідно до їх попередньо поданих заявок роботи за фахом випускникам державних вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладів; безплатне навчання безробітних нових професій, перепідготовку в навчальних закладах або у системі державної служби зайнятості з виплатою стипендії; компенсацію відповідно до законодавства матеріальних витрат у зв'язку з направленням на роботу в іншу місцевість; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами п.п. 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль, зокрема, за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Підпунктом 5 пункту 6 Положення № 69 зазначено, що Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю встановлено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).

Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів (п. 2 Порядку № 295).

Пунктом 5 Порядку № 295 визначено, що інспекційні відвідування проводяться: 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; 6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДФС та її територіальних органів; Пенсійного фонду України та його територіальних органів; 7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Суд зазначає, що наказ від 05.05.2018 року № 444 "Про проведення інспекційного відвідування" винесено відповідно до п.п. 4 п. 5 Порядку № 295, а саме за повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю, що прямо передбачено чиним законодавством.

Поряд з цим, вказані порушення виявлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000100 від 22.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Отже, суд не приймає доводи позивача, що письмова вимога слідчого про проведення перевірки є перевищенням службових повноважень та не може розцінюватись як «повідомлення правоохоронних органів про порушення законодавства про працю».

Про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі (пункт 8 Порядку № 295).

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення (пункт 9 Порядку № 295).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (пункт 19 Порядку № 295).

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування (пункт 20 Порядку № 295).

Пунктом 21 Порядку № 295 визначено, що якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.

Згідно з пунктом 23, 24 Порядку № 295 припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник припису залишається в об'єкта відвідування.

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (пункт 27 Порядку № 295).

У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються (пункт 28 Порядку № 295).

Заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (пункт 29 Порядку № 295).

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст.265 КЗпП України, визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до п.2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Згідно п.3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Відповідно до п.п.6-7 Порядку № 509, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Сторонами не заперечується, що розгляд справи про накладення штрафу відбувся з дотриманням вимог Порядку № 509.

Згідно з п.8 Порядку № 509, за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Розгляд справ на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, акта, зазначеного в абзаці п'ятому пункту 2 цього Порядку, здійснюється уповноваженими посадовими особами Держпраці та її територіальних органів. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Суд зазначає, що постанова про накладення штрафу № ДЦ 249/334/АВ/ТД-ФС від 19.06.2018 року підписана позивачем без заперечень, а тому суд відхиляє доводи позивача стосовно порушення процесу прийняття вказаної постанови, а саме що справу стосовно ФОП ОСОБА_3 розглядав не начальник Держпраці у Донецькій області Шубін В.П.

Щодо твердження позивача про відсутність в постанові про накладення штрафу розрахунку суми та конкретизації вчиненого правопорушення, суд зазначає наступне.

Згідно з п.8 Постанови № 509 постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 року № 1338 «Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів» затверджено форму постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами. Затверджена форма постанови не передбачає наведення в останній розрахунку суми накладеного штрафу. Змінювати або доповнювати затверджену форму постанови Головне управління Держпраці не має права.

Стосовно виявлених порушень законодавства про працю та зайнятість населення, які були допущені позивачем, суд враховує наступне.

Частиною 1 статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною 1 статті 24 КЗпП, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 Кодексу законів про працю України).

Водночас, частинами 1-3 включно статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі статтею 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини, що виникли на підставі договору, від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, де власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, сам організовує і виконує свою роботу.

Таким чином, у разі надання послуг не на підставі трудового договору, а відповідно до договору про надання послуг (цивільно-правового договору), трудові відносини не виникають.

Підставами для того, аби визнати цивільно-правові відносини фактично трудовими, слугують такі факти: особа виконувала систематично доручення посадових осіб суб'єкта господарювання, а обсяг її обов'язків збігався з колом обов'язків за відповідною посадою; особа керувалася внутрішніми положеннями суб'єкта господарювання; особа отримувала матеріальну допомогу та щомісячні виплати, як і працівники; час роботи особи зазначали в табелі.

Суд зазначає, що згідно цивільно-правових договорів, що укладені між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4, остання мала виконати послуги з представництва та презентації товарів. Однак, як встановлено матеріалами справи та підтверджується показаннями свідка ОСОБА_4, крім презентації фармацевтичних товарів вона виконувала функції із продажу лікарських засобів, що не передбачено договором, а є саме обов'язками, що збігаються з колом обов'язків за посадою фармацевта.

Відповідно до показань ОСОБА_4 її роботодавцем був ФОП ОСОБА_3, їй було визначено робоче місце, роботодавець забезпечував її необхідними для роботи засобами (касовим апаратом).

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність періодичності надання послуг виконавцем та присутністю у даному випадку всіх ознак трудових відносин.

Водночас, суд критично ставиться до документів, що підтверджують цивільно- правові відносини позивача із ОСОБА_4, а саме до: цивільно-правового договіру на виконання послуг з представництва та презентації товарів, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 від 03.04.2017 року та акту приймання-передачі послуг з представництва та презентації товарів від 17.04.2017 року; цивільно-правового договіру на виконання послуг з представництва та презентації товарів, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 від 06.11.2017 року та акту приймання-передачі послуг з представництва та презентації товарів від 26.11.2017 року; цивільно-правового договіру на виконання послуг з представництва та презентації товарів, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 від 07.12.2017 року та акту приймання-передачі послуг з представництва та презентації товарів від 29.12.2017 року; договору № 1, укладеного між позивачем та ОСОБА_4, про виконання роботи від 23.02.2018 року та акту приймання-передачі робіт (послуг) від 27.02.2018 року, виходячи з наступного.

Так, по-перше, відповідно до пояснень представника позивача вказані документи були надані ОСОБА_4, однак остання заперечує цей факт.

По-друге, до суду не надано доказів сплати податків та зборів, сплата яких, відповідно до приписів ст.67 Конституції України є обов'язком кожного громадянина.

Водночас, цивільно-правових договорів, укладених із ОСОБА_5 ані під час перевірки, ані під час розгляду справи у суді позивачем та його представником не надано.

Окрім того, суд зауважує, що фармацевтичне обслуговування є результатом професійної діяльності фармацевтичних працівників, з метою збереження та підтримання здоров'я громадян та відповідно до ст. 19 Закону України «Про лікарські засоби», оптова роздрібна торгівля лікарськими засобами на території України здійснюється підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами підприємцями на підставі ліцензії, яка видається в порядку, встановленому законодавством.

Продаж фармацевтичних препаратів особами без фахових знань може привести до негативних наслідків та заподіяти шкоду життю та здоров'ю людини.

А тому, Головним управлінням Держпраці в Донецькій області належним чином встановлено факт використання позивачем праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин шляхом укладання договорів цивільно-правового характеру, що свідчить про порушення останнім вимог ст. ст. 21, 24 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами порушення ФОП ОСОБА_3 вимог чинного законодавства, а отже і наявність підстав, передбачених ст.265 КЗпП України, для прийняття постанови №ДЦ 249/334/АВ/ТД-ФС від 19.06.2018 року. Тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, 83101, АДРЕСА_1) до Головного управління Держпраці у Донецькій області (, вулиця Прокоф'єва, будинок 82, місто Покровськ, Донецька область, 85302) про визнання протиправною та скасування постанови № ДЦ 249/334/АВ/ТД-ФС від 19.06.2018 року, - відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення складено 22.11.2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Голуб В.А.