Справа № 813/894/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/895/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Брильовським Р.М. об 11:02 у м. Львові, повний текст складений 14.05.2018 року, у справі за адміністративним позовом Міжрегіональної науково-виробничої асоціації підприємств "Авіокон проект" до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив :

Міжрегіональна науково-виробнича асоціація підприємств "Авіокон проект" (надалі - МНВАП "Авіокон проект") звернулась з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (надалі - ГУ ДФС у Львівські області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.11.2017 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року позов задоволений.

ГУ ДФС у Львівські області оскаржило рішення суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що контрагент МНВАП "Авіокон проект" - ТзОВ «Мастер - Кабель Україна» знаходиться в зоні проведення АТО, у зв'язку з чим неможливо провести зустрічну перевірку. Крім того, неможливо відслідкувати рух товару за договорами поставки, оскільки місцем складання накладних зазначено м.Київ, а до перевірки позивачем не надано товарно - транспортних накладних, які б підтверджували перевезення товарно - матеріальних цінностей. З приводу нереальності здійснення господарських операцій МНВАП "Авіокон проект" із ТзОВ «Інтероптторг» податковий орган зазначає, що надані під час проведення перевірки товарно - транспортні накладні, відповідно до яких транспортне перевезення вантажів здійснювало ПП «Нічний експрес», не конкретизують товар. В описі зазначено тільки загальну назву товару - електротехнічне обладнання, але не вказано, що це за обладнання, кількість такого обладнання. Крім того, зазначено лише вагу товару, що унеможливлює визначити, чи здійснювалось перевезення товару за номенклатурою, що відповідає номенклатурі товару, який придбавався у ТзОВ «Інтероптторг». Покликається також на відсутність умов у ТзОВ «Інтероптторг» для здійснення господарської діяльності.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

МНВАП "Авіокон проект" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що акти про неможливість проведення перевірок, зустрічних перевірок ТзОВ «Мастер - Кабель» у матеріалах справи відсутні та податковим органом не додавались. Крім того, у матеріалах справи є копії судових рішень про оскарження ТзОВ «Мастер - Кабель» податкових повідомлень - рішень, прийнятих на підставі перевірок, якими позов задоволений. З приводу недоліків оформлення вантажних декларацій ПП «Нічний експрес» під час здійснення поставок від ТзОВ «Інтероптторг» звертає увагу, що форма вантажної декларації не передбачає можливості внесення відомостей про номенклатуру та кількість товару, такі відомості містяться у видаткові накладні. Покликається на те, що податковим органом не заперечено та не спростовано доводів позивача про належне оформлення первинних документів, що підтверджують взаємовідносини МНВАП "Авіокон проект" з ТзОВ «Інтероптторг» та ТзОВ «Мастер - Кабель» та відповідність цих документів вимогам Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представник позивача заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 03.11.2017 року по 09.11.2017 року ГУ ДФС у Львівській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка МНВАП «Авіокон проект» по взаєморозрахунках із ТзОВ «ТД ІЕК Укр.» за лютий 2015 року; ТзОВ «Інтероптторг» за липень, жовтень 2014 року; ТзОВ «Мастер - Кабель Україна» за серпень та жовтень 2014 року, за результатами якої складено акт № 2005/13-01-14-01/23958467 від 16.11.2017 року.

Актом перевірки встановлено порушення МНВАП «Авіокон проект» вимог п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток за 2014 рік в розмірі 101 547,53 грн., п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 112 830,71 грн., в т.ч. за липень 2014 року в розмірі 41 291,49 грн., за серпень 2014 року в розмірі 2 157,88 грн., за жовтень 2014 рокув розмірі 69 381,34 грн.

На підставі акта про результати документальної позапланової виїзної перевірки ГУ ДФС у Львівські області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2017 року, яким МНВАП «Авіокон проект» донараховано податкове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 152 320,50 грн., у т.ч. 101 547,00 грн.- за основним платежем та 50 773,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, МНВАП «Авіокон проект» оскаржило його в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, яка рішенням № 5711/6/99-31-11-01-02-25 від 16.02.2018 року відмовила у задоволенні скарги та податкове повідомлення-рішення залишила без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дослідив акт перевірки, врахував зібрані у матеріалах справи докази щодо проведених господарських операцій МНВАП «Авіокон проект» з ТзОВ «Інтероптторг» та ТзОВ «Мастер - Кабель Україна» та їх зв'язок із господарською діяльністю позивача, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та встановив, що між даними постачальниками та позивачем були проведені господарські операції, які носили реальний характер, що підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами.

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів перевірки та підтверджується первинними документами позивача ТзОВ «Мастер-Кабель Україна» за спірні періоди поставлено у власність МНВАП «Авіокон проект» товар на загальну суму 17 819,40 грн. в тому числі, ПДВ - 2969,90 грн., що підтверджується видатковими накладними від 13.08.2014 року № ТМКУк014647 в розмірі 7420,34 грн., від 18.08.2014 року № ТМКУк014647 в розмірі 5526,96 грн., від 10.10.2014 року № ТМКУк018169 в розмірі 2376,86 грн., від 14.10.2014 року № ТМКУк018354 в розмірі 1886,80 грн., від 24.10.2014 року № ТМКУк019292 в розмірі 608,44 грн. Реальність здійснення господарських операцій додатково підтверджується податковими накладними. Факт реалізації товару підтверджується також проведеною оплатою за товар у повному обсязі, витягами з бухгалтерських рахунках МНВАП «Авіокон проект» 631, 361 (оборотно-сальдовими відомостями), первинними документами про наступну реалізацію отриманого товару з націнкою. При цьому, факт подальшої реалізації товару, отриманого від ТзОВ «Мастер-Кабель Україна», визнається фіскальним органом, про що ним зазначено в акті перевірки.

Покликання апелянта на неможливість проведення зустрічної перевірки ТзОВ «Мастер Кабель Україна» з огляду на його реєстрацію в зоні дії АТО не береться апеляційним судом до уваги, оскільки на спростування такого твердження позивачем додано до матеріалів справи витяги з Єдиного державного реєстру судових рішень у справах № 805/4633/16а, 818/530/16, з яких вбачається, що органами ДФС неодноразово проводились перевірки ТзОВ «Мастер Кабель Україна», за результатами яких приймались податкові повідомлення-рішення, які згодом були оскаржені у судовому порядку. З аналізу цих судових рішень вбачається, що безпосередньо при перевірці ТзОВ «Мастер-Кабель Україна» встановлено факт наявності у ТзОВ «Мастер Кабель Україна» орендованих офісних та складських приміщень, а також зареєстрованих легкових, малотоннажних та вантажних бортових транспортних засобів.

Крім того, покликання апелянта на неможливість відслідкування руху товару за договорами поставки, оскільки позивачем під час проведення перевірки не надано товарно - транспортних накладних, які б підтверджували перевезення товарно - матеріальних цінностей, не враховується апеляційним судом, оскільки правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Отже, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. З урахуванням наведеного, слід зазначити, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, витрати на які позивачем віднесено до складу валових витрат, а відтак, і не може бути підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Зазначена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 року у справі №816/166/15а

Також судом першої інстанції встановлено, що 29 листопада 2013 року між МНВАП «Авіокон проект» та ТзОВ «Інтероптторг» укладено договір № ДП-69, відповідно до якого постачальник (ТзОВ «Інтероптторг») зобов'язувався передати у власність, а покупець (МНВАП «Авіокон проект») зобов'язується прийняти та одночасно оплатити електротехнічну та іншу продукцію (товар) на умовах цього договору.

Як вбачається з матеріалів перевірки та підтверджується первинними документами, ТзОВ «Інтероптторг» за спірні періоди поставлено у власність МНВАП «Авіокон проект» товар на загальну суму 659164,95 грн., в тому числі ПДВ 109860,81 грн., що підтверджується видатковими накладними від 01.07.2014 року № ІОТ00005912 в розмірі 11882,21 грн., від 02.07.2014 року № ІОТ00005947 в розмірі 1681,85 грн., від 03.07.2014 року № ІОТ00005996 в розмірі 2966,76 грн., від 03.07.2014 року № ІОТ00006000 в розмірі 13750,66 грн., від 04.07.2014 року № ІОТ00006049 в розмірі 11329,85 грн., від 07.07.2014 року № ІОТ00006101 в розмірі 7717,81 грн., від 09.07.2014 року № ІОТ00006159 в розмірі 5676,84 грн., від 09.07.2014 року № ІОТ00006180 в розмірі 5299,04 грн., від 09.07.2014 року № ІОТ00006194 в розмірі 3327,61 грн., від 10.07.2014 року № ІОТ00006231 в розмірі 7256,96 грн., від 11.07.2014 року № ІОТ00006303 в розмірі 5780,63 грн., від 14.07.2014 року № ІОТ00006330 в розмірі 31441,78 грн., від 16.07.2014 року № ІОТ00006489 в розмірі 4356,64 грн., від 16.07.2014 року № ІОТ00006474 в розмірі 10650,20 грн., від 17.07.2014 року № ІОТ00006548 в розмірі 6424,39 грн., від 18.07.2014 року № ІОТ00006591 в розмірі 4756,75 грн., від 21.07.2014 року № ІОТ00006649 в розмірі 8572,79 грн., від 22.07.2014 року № ІОТ00006674 в розмірі 5554,73 грн., від 23.07.2014 року № ІОТ00006734 в розмірі 3774,41 грн., від 24.07.2014 року № ІОТ00006785 в розмірі 11807,71 грн., від 25.07.2014 року № ІОТ00006840 в розмірі 7948,01 грн., від 28.07.2014 року № ІОТ00006879 в розмірі 11114,82 грн., від 28.07.2014 року № ІОТ00006887 в розмірі 34644,68 грн., від 29.07.2014 року № ІОТ00006946 в розмірі 3476,70 грн., від 30.07.2014 року № ІОТ00006999 в розмірі 17131,04 грн., від 31.07.2014 року № ІОТ00007075 в розмірі 9424,08 грн., від 02.10.2014 року № ІОТ00009265 в розмірі 141,12 грн., від 02.10.2014 року № ІОТ00009282 в розмірі 15275,46 грн., від 05.10.2014 року № ІОТ00009386 в розмірі 7536,98 грн., від 05.10.2014 року № ІОТ00009385 в розмірі 15041,94 грн., від 05.10.2014 року № ІОТ00009388 в розмірі 20459,53 грн., від 05.10.2014 року № ІОТ00009384 в розмірі 60006,62 грн., від 06.10.2014 року № ІОТ00009399 в розмірі 6675,98 грн., від 08.10.2014 року № ІОТ00009548 в розмірі 9507,79 грн., від 08.10.2014 року № ІОТ00009555 в розмірі 4082,40 грн., від 09.10.2014 року № ІОТ00009623 в розмірі 17775,18 грн., від 09.10.2014 року № ІОТ00009606 в розмірі 5864,57 грн., від 10.10.2014 оку. № ІОТ00009673 в розмірі 1619,64 грн., від 10.10.2014 року № ІОТ00009672 в розмірі 3453,88 грн., від 10.10.2014 року № ІОТ00009684 в розмірі 9095,17 грн., від 10.10.2014 року № ІОТ00009716 в розмірі 15900,38 грн., від 13.10.2014 року № ІОТ00009762 в розмірі 22745,26 грн., від 14.10.2014 року № ІОТ00009830 в розмірі 27526,81 грн., від 15.10.2014 року № ІОТ00009877 в розмірі 7173,48 грн., від 16.10.2014 року № ІОТ00009949 в розмірі 22891,79 грн., від 17.10.2014 року № ІОТ00009970 в розмірі 9068,22 грн., від 20.10.2014 року № ІОТ00010042 в розмірі 9468,88 грн., від 20.10.2014 року № ІОТ00009999 в розмірі 31728,74 грн., від 22.10.2014 року № ІОТ00010163 в розмірі 2080,60 грн., від 22.10.2014 року № ІОТ00010148 в розмірі 15531,01 грн., від 23.10.2014 року № ІОТ00010229 в розмірі 7449,10 грн., від 27.10.2014 року № ІОТ00010314 в розмірі 5763,36 грн., від 27.10.2014 року № ІОТ00010323 в розмірі 20544,74 грн., від 28.10.2014 року № ІОТ00010384 в розмірі 13120,64 грн., від 29.10.2014 року № ІОТ00010441 в розмірі 8592,01 грн., від 30.10.2014 року № ІОТ00010493 в розмірі 3838,31 грн., від 31.10.2014 року № ІОТ00010558 в розмірі 11456,41 грн.

Реальність здійснення господарських операцій додатково підтверджується виписаними контрагентом податковими накладними. Факти реалізації товару підтверджуються також проведеною оплатою за товар у повному обсязі, витягами з бухгалтерських рахунках МНВАП «Авіокон проект» 631 (оборотно-сальдовими відомостями), первинними документами про наступну реалізацію отриманого товару з націнкою. При цьому обставини щодо подальшої реалізації товару, отриманого від ТзОВ «Інтероптторг», визнаються фіскальним органом, про що ним вказано в акті перевірки. Позивачем також надані сертифікати про відповідність поставленого товару.

Згідно з актом перевірки та наданих позивачем первинних документів, транспортування товару від ТзОВ «Інтероптторг» здійснювалось силами та засобами останнього згідно товарно-транспортних накладних № 000001620 від 28.07.2014 року, № 000002188 від 05.10.2014 року, № 000002302 від 20.10.2014 року, а також перевізником ПП «Нічний експрес» згідно вантажних декларацій за липень та жовтень 2014 року.

Покликання апелянта на те, що товарно - транспортні накладні, відповідно до яких транспортне перевезення вантажів здійснювало ПП «Нічний експрес» не конкретизують товар, а тому неможливо встановити вид (номенклатуру, асортимент) товару не заслуговують на увагу, оскільки форма вантажної декларації ПП «Нічний експрес» не передбачає можливості внесення відомостей про номенклатуру та кількість товару, такі відомості зазначаються у видаткових накладних. Крім того, у вантажних деклараціях вказано реквізити як вантажовідправника, так і вантажоодержувача, а також зазначається вид товару, що транспортується - «електротехнічне обладнання», що відповідає предмету укладеного між ТзОВ «Інтероптторг» договору поставки. Фіскальним органом не наведено жодної товарної позиції, яка б за своїми характеристиками не відповідала виду «електротехнічної продукції».

Апеляційний суд також зазначає, що судом першої інстанції вірно враховано, що аналогічний спір щодо реальності господарських операцій між ТзОВ «Інтероптторг» та МНВАП «Авіокон проект» виник за результатами проведеної ДПІ у Сихівському районі м. Львова перевірки у 2015 році. Як вбачається з судових рішень, прийнятих у справі № 813/4205/15, податковим органом поставлено під сумнів реальність операцій щодо поставки товару по договору поставки (договору № ДП-69 від 29 листопада 2013 року), здійснених ТзОВ «Інтероптторг» на користь МНВАП «Авіокон проект» у травні та грудні 2014 року. У результаті податковим органом донараховано податкові зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.11.2015 року у справі № 813/4205/15, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 року вищевказані податкові повідомлення-рішення скасовані, встановлено обставини щодо реального виконання ТзОВ «Інтероптторг» своїх зобов'язань перед МНВАП «Авіокон проект» згідно договору № ДП-69 від 29 листопада 2013 року і наявності у нього відповідних можливостей.

З акта перевірки вбачається, що основними мотивами для висновків про відсутність фактичного виконання спірних господарських операцій за період, що перевірявся, є податкова інформація. Зміст цієї узагальненої інформації зводиться до того, що контрагенти позивача фактично не могли здійснювати господарські операції з придбання товарів (робіт, послуг) через відсутність у нього майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з виконання робіт, послуг, та у зв'язку з відсутністю необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності, відсутністю трудових ресурсів, основних засобів, складських приміщень, транспортних засобів.

Апеляційний суд зазначає, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

На момент виникнення спірних правовідносин контрагенти позивача - ТзОВ «Мастер-Кабель Україна» та ТзОВ «Інтероптторг» не були позбавлені права укладати з іншими суб`єктами господарювання договори з метою забезпечення мети власної господарської діяльності, були належним чином зареєстровані, що доводить достатній об'єм правоздатності останнього для укладення спірної угоди.

Твердження апелянта про відсутність у контрагентів необхідних умов для досягнення результатів господарської, економічної діяльності не може бути підставою для визнання господарських операцій нереальними, оскільки сама по собі відсутність умов не є доказом безтоварності розглядуваних операцій та недобросовісності підприємств як платників податків; ці доводи є оцінкою податковим органом контрагента, за дії та поведінку яких позивач не може нести відповідальність. Крім того, у комерційній діяльності виконання робіт, послуг не завжди вимагає наявності власних основних та транспортних засобів, значної кількості персоналу; звичаями ділового обороту встановлені й інші можливості залучення матеріальних ресурсів без реєстрації в уповноважених органах (наприклад, на умовах оренди, найму за цивільними договорами тощо).

Крім того, апеляційний суд наголошує, що наявність або відсутність окремих документів або помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце, що, в свою чергу, встановлено судом і підтверджено матеріалами справи.

ПК України не пов'язує право платника податку на податковий кредит та валові витрати з проведенням будь-яких зустрічних перевірок, та не ставить право платника податку на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість в залежність від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету іншими учасниками (контрагентами) по всьому ланцюгу товарообігу.

Відтак, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що непідтвердження здійснення господарських взаємовідносин позивача з контрагентами не грунтується на дослідженні та оцінці первинних документів, як того вимагають норми діючого податкового законодавства України. Натомість, факт укладення договорів та здійснення господарських операцій між позивачем та його відповідними контрагентами підтверджений належними первинними документами, що відповідають вимогам бухгалтерського обліку, на даних якого гуртуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності.

Відповідно до п. 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п.138.2. ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до п. 139.9 ст. 139 Податкового кодексу України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Виходячи із наведених норм закону, до складу валових витрат платника податку належать витрати, які: 1) підтверджені первинними документами; 2) пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Водночас, статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №996-ХIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом ч.ч.1 та 2 ст.9 цього ж Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами передбачено пункту 1.2 статті 1, пункту 2.1 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, та зазначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Визначальною ж ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. За відсутності факту придбання робіт (послуг), відповідні суми не можуть враховуватись у податковому обліку навіть за наявності формально складених первинних документів або сплати грошових коштів. Реальність, в свою чергу, потребує з'ясування того факту, чи справді відповідні роботи (послуги) отримано від указаних у первинних документах контрагентів.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, валові витрати і податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Також апеляційний суд наголошує, що з урахуванням завдань та принципів адміністративного судочинства, обов'язку доказування, принципу правової визначеності слід трактувати будь-які «сумніви» не інакше, як неспроможність суб'єкта владних повноважень переконливо довести обґрунтованість та правомірність власних рішень у спірних правовідносинах, що є невиконанням ним його процесуального обов'язку.

Нездатність державного органу довести обґрунтованість та законність власних рішень є підставою судового захисту порушених прав позивача. Будь-який інший висновок, фактично, зводить нанівець всю систему завдань адміністративного судочинства.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, оскільки судове рішення першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі № 813/894/18- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Р. В. Кухтей
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складене 22.11.2018 року