Справа № 520/8789/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

20.11.2018р. справа №520/8789/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В.,

за участі:

секретаря - Стрєлка О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_3
до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.09.2018 р. №0-2020 про визначення суми податкового зобов'язання у розмірі 62313,60 грн., -

встановив:

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що належна позивачу будівля свинарнику використовується ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності для вирощування овець, а відтак, згідно з п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України ця будівля має пільги у справлянні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв'язку із чим нарахування податку у розмірі 62313,60 грн. є протиправним.

Відповідач, ГУДФС у Харківській області, з поданим позовом не погодився, в обґрунтування заперечень зазначивши, що до належної особі будівлі не застосовується пільга зі сплати податку на нерухоме майно, оскільки така пільга передбачена виключно стосовно фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку четвертої групи, а позивачем у спірних правовідносинах не доведено, що спірна нежитлова будівля використовувалася ним для здійснення господарської діяльності. Отже, податок особі нараховано правомірно.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, заслухавши представників сторін, повно виконавши процесуальний обов'язок зі збору доказів, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що контролюючим органом, ГУ ДФС у Харківській області без проведення будь-якої перевірки було видано податкове повідомленнярішення №0-2020 від 23.04.2018 р. про визначення ОСОБА_3 62 313,60 грн. податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 р. (за будівлю свинарника №6 площею 1 298,2 м. кв. за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, смт. Нова Водолага, вул. Харківська, б. 169д).

Перевіряючи відповідність закону оскарженого рішення владного субєкта, суд зазначає, що правовідносини з приводу справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, унормовані приписами ст. 266 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п. "ж" п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

За змістом наведеної норми кодексу з кола обєктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, законодавцем виведені речі матеріального світу, котрі одночасно відповідають двом кваліфікуючим ознакам: 1) знаходяться у власності субєктів права зі статусом сільськогосподарських товаровиробників; 2) були створені з метою (ціллю) безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності (тобто безвідносно до настання події фактичного використання).

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що норми Податкового кодексу України (п. 14.1.235 ст. 14) дійсно містять визначення сільськогосподарського товаровиробника, але виключно у контексті застосування спеціального режиму оподаткування результатів господарської діяльності платника.

З огляду на викладене, у спірних правовідносинах відсутнє передбачене ст. 5 Податкового кодексу України застереження відносно використання норм інших актів права при тлумаченні визначення сільськогосподарського товаровиробника у цілях справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відтак, наведений позивачем довід про необхідність застосування норм Закону України «Про сільськогосподарський перепис» сприймається судом як належний, слушний та доречний аргумент, у силу якого позивач хоч і у статусі фізичної особигромадянина, але все ж таки підпадає під визначення сільськогосподарського товаровиробника.

Частиною 1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) Європейським судом з прав людини фактично надане тлумачення змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та принципу верховенства права, згідно з яким національне законодавство має бути чітким та узгодженим, відповідати вимозі «якості» закону, забезпечувати адекватний захист осіб від свавільного втручання у права заявника, а у разі протилежного (тобто у разі неоднозначного трактування норми права) підлягає застосуванню найбільш сприятливий для заявника підхід.

Оскільки національний законодавець звільнив від оподаткування будівлі сільськогосподарського призначення для осіб із статусом сільськогосподарських товаровиробників, то суд не вбачає жодних обєктивних та справедливих перешкод для поширення дії цього правила на інших осіб, котрі у законний спосіб одержують дохід від продажу власно створеного сільськогосподарського товару (тобто від ведення діяльності у сфері сільського господарства).

Обставини належності позивачу зареєстрованого у встановленому законом порядку і діючого права власності на обєкт нерухомості свинарник №6, а також технологічної характеристики згаданого обєкта як призначеного виключно для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності сторонами по справі не заперечуються.

Подані позивачем докази стосовно одержання платником доходу від задіяння цього обєкту у процесі вирощування в контролюючим органом не спростовані.

З огляду на викладене, суд доходить до переконання, що у спірних правовідносинах позивач як особа, котра використовує за призначенням обєкт нерухомого майна будівлю свинарника (для утримання поголівя овець) та одержує дохід від результатів господарювання у сфері сільського господарства (від продажу поголівя овець) підпадає під визначення сільськогосподарського товаровиробника, а відтак, у силу п. "ж" п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не має обовязку сплачувати за будівлю свинарника податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний субєкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 КАС України.

Натомість судовим розглядом встановлено факт порушення владним субєктом прав та інтересів платника податків у сфері публічно-правових відносин у галузі справи справляння єдиного внеску, у звязку з чим позов належить задовольнити шляхом скасування оскарженого рішення владного субєкта.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 23.04.2018 р. №0-2020.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 21 листопада 2018 року.

Суддя Сліденко А.В.