Справа № 816/1797/18
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: А.Б. Головко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 р. Справа № 816/1797/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Чалого І.С.,

суддів: Зеленського В.В. , Калитки О. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Міністерства фінансів України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2018р. по справі № 816/1797/18 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства фінансів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства фінансів України про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_2 від 11.05.2018, реєстраційний номер ГР-8109452;

- визнання протиправною бездіяльності щодо не забезпечення відповідного реагування на звернення ОСОБА_2 від 11.05.2018, реєстраційний номер ГР-8109452;

- визнання протиправними дій щодо перенаправлення звернення ОСОБА_2 від 11.05.2018, реєстраційний номер ГР-8109452 до Національного банку України;

- зобов'язання розглянути повторно звернення ОСОБА_2 від 11.05.2018, реєстраційний номер ГР-8109452 та надати відповідь з урахуванням обставин встановлених судом;

- зобов'язання ініціювати в межах повноважень скасування письмового дозволу Національного банку України на здійснення окремих операцій від 08.11.2006 № 191-1, наданого Публічному акціонерному товариству "ОТП БАНК";

- зобов'язання ініціювати в межах повноважень визнання нечинним письмового дозволу Національного банку України на здійснення окремих операцій від 08.11.2006 № 191-1, наданого Публічному акціонерному товариству "ОТП БАНК", як такого, що суперечить вимогам Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2018р. було задоволено частково позов ОСОБА_2 до Міністерства фінансів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_2 від 11.05.2018, реєстраційний номер ГР-8109452.

Визнано протиправними дії Міністерства фінансів України щодо перенаправлення звернення ОСОБА_2 від 11.05.2018, реєстраційний номер ГР-8109452 до Національного банку України.

Зобов'язано Міністерство фінансів України розглянути повторно звернення ОСОБА_2 від 11.05.2018, реєстраційний номер ГР-8109452 та надати відповідь з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

На зазначене рішення позивачем подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить частково скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Також на зазначене рішення представником відповідача подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 11.05.2018 на Урядову гарячу лінію надійшло звернення ОСОБА_2, адресоване особисто Міністру фінансів України Данилюк О.О. (реєстраційний №ГР-8109452), у якому заявник просив вжити відповідних заходів реагування направлених на скасування, відміну, визнання недійсним та незаконним надання Національним банком України письмового дозволу ПАТ "ОТП Банк" на здійснення окремих операцій від 08.11.2006 № 191-1 /а.с. 18-19/.

Листом від 16.05.2018 за вих. № 14020-13/23-1550/4/1555 Міністерство фінансів України повідомило ОСОБА_2 про те, що звернення направлено на розгляд за належністю до Національного банку України /а.с. 20/.

Не погоджуючись із розглядом його звернення, а саме не належним чином, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірності допущеної бездіяльності.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Міністерство фінансів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Статтею 19 Конституції України передбачено обов'язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Міністерство фінансів України здійснює свою діяльність відповідно до Положення про Міністерство фінансів України (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 375.

Відповідно по пункту 90 вищезазначеного Положення одним із основних завдань Міністерства фінансів України є розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю Мінфіну, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління, а також стосовно актів, які ним видаються.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон №393/96-ВР).

Частиною першою статті 1 Закону №393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 5 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про звернення громадян", звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Разом з цим, за приписами частини четвертої статті 7 Закону України "Про звернення громадян" забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Як було визначено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що звернення позивача від 11.05.2018 відповідає вимогам статті 5 Закону України "Про звернення громадян", а відтак, в силу положень частини першої статті 7 названого Закону мало бути розглянуто по суті особою, якій його адресовано.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що звернення позивача від 11.05.2018 було подано через Урядову гарячу лінію та адресоване особисто Міністру фінансів України та позивачем фактично оскаржуються дії саме Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За приписами ч. 1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія судів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо допущення відповідачем оспорюваної бездіяльності Міністерства фінансів України щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_2 від 11.05.2018, реєстраційний номер ГР-8109452 та визнання протиправними дії Міністерства фінансів України щодо перенаправлення звернення ОСОБА_2 від 11.05.2018, реєстраційний номер ГР-8109452 до Національного банку України є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідачем не було обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження правових підстав для розгляду звернення позивача від 11.05.2018 саме Національним банком України.

Разом з цим, вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо не забезпечення відповідного реагування на звернення ОСОБА_2 від 11.05.2018, реєстраційний номер ГР-8109452, зобов'язання ініціювати в межах повноважень скасування письмового дозволу Національного банку України на здійснення окремих операцій від 08.11.2006 № 191-1, наданого Публічному акціонерному товариству "ОТП БАНК", зобов'язання ініціювати в межах повноважень визнання нечинним письмового дозволу Національного банку України на здійснення окремих операцій від 08.11.2006 № 191-1, наданого Публічному акціонерному товариству "ОТП БАНК", як такого, що суперечить вимогам Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93, колегія судів такими що не підлягають задоволенню, оскільки вказані вимоги належать до дискреційних повноважень органу, що розглядає звернення.

Так, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо вжиття належних заходів реагування по зверненню громадян та ініціювання в межах повноважень визнання не чинним та скасування письмового дозволу Національного банку України на здійснення окремих операцій від 08.11.2006 № 191-1 є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Суд зазначає, що вжиття відповідних заходів реагування за зверненнями громадян, обрання певного заходу у тій чи іншій ситуації, належить до дискреційних повноважень органу, що розглядає звернення. Також суд враховує, що позивачем не обґрунтовано у позовній заяві які саме заходи реагування за його зверненням від 11.05.2018 року повинен був вжити відповідач.

Приймаючи до уваги, що звернення позивача не було розглянуто у належному порядку, то і спосіб відновлення, визначений позивачем у прохальній частині позову шляхом зобов'язання відповідача вчинити конкретні дії та надати відповідь конкретного змісту, не підлягає застосуванню в даному випадку, оскільки адміністративний суд не може підміняти інший уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до дискреційних повноважень цього органу державної влади, та випливають зі змісту поставлених у зверненні питань.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

Колегія суддів, з урахуванням фактичних обставин справи погоджується з висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 311, п 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Міністерства фінансів Україн залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 по справі № 816/1797/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.С. Чалий
Судді В.В. Зеленський О.М. Калитка