Справа № 823/3645/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2018 року

м. Київ

справа №823/3645/13-а

касаційне провадження №К/9901/4546/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16.04.2014 (головуючий суддя - Трофімова Л.В., судді: Гаращенко В.В., Паламар П.Г.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2014 (головуючий суддя - Файдюк В.В., судді: Чаку Є.В., Мєзєнцев Є.І.) у справі № 823/3645/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаситехномаш» до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаситехномаш» звернулось до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області, в якому, з урахуванням ухвали про роз'єднання позовних вимог від 13.01.2014, просило визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.11.2013 № .

Черкаський окружний адміністративний суд постановою від 16.04.2014 адміністративний позов задовольнив частково. Скасував податкове повідомлення-рішення від 12.11.2013 № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 7665244,00 грн., визнавши протиправним у цій частині. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 05.08.2014 залишив постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16.04.2014 без змін.

Державна податкова інспекція у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16.04.2014, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2014 в частині задоволення позовних вимог та відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме: підпунктів 14.1.206, 14.1.267 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138, пункту 141.1 статті 141 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пункту 1.10 статті 1, підпункту 5.3.5 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому зазначає, що в порушення зазначених законодавчих приписів позивачем завищено інші витрати, які нараховані на користь позичальника, що не є фінансовою установою, на 4399180,00 грн., завищено валові витрати за рахунок завищення відсотків за користування банківським кредитом у сумі 125715,00 грн., помилково подвійно включено до складу витрат суму в розмірі 696905,00 грн. у першому кварталі 2012 року.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаситехномаш» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.09.2010 по 01.09.2013, за результатами якої складено акт від 24.10.2013 № 87/23-01-22-0112/05470561.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем вимог пункту 1.10, підпункту 1.11.1 пункту 1.11 статті 1, підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.3.5 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпунктів 14.1.206, 14.1.257, 14.1.267 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.2, підпункту 138.5.2 пункту 138.5, підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внаслідок: невключення до доходів як поворотної фінансової допомоги позики, отриманої від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ф'южн Капітал Партнерз», що діє від імені та за рахунок Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Богдан Капітал» на підставі договору про управління активами корпоративного інвестиційного фонду, оскільки останній не є фінансовою установою, яка має право надавати такий вид фінансових послуг як надання коштів у позику, а також зайвого віднесення до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, суми нарахованих на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ф'южн Капітал Партнерз» процентів; безпідставного включення до складу валових витрат нарахованих, але не виплачених процентів за користування банківським кредитом за договором про надання кредиту від 09.11.2007 № 04-74/07; подвійного включення до складу витрат суми в розмірі 696905,00 грн. у першому кварталі 2012 року.

На підставі зазначеного акта перевірки та з огляду на вказані порушення контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.11.2013 № , згідно з яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 7665244,00 грн.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фінансовою установою є юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14.07.2004 № 296 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок формування та ведення державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів, що визначає умови включення до державного реєстру фінансових установ професійних учасників фондового ринку та корпоративних інвестиційних фондів, що надають фінансові послуги на ринку цінних паперів, видачу свідоцтв про включення до державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів, унесення відповідних змін до системи реєстру та заміну цих свідоцтв.

Пунктами 1.2, 1.3, 1.5 зазначеного Порядку встановлено, що Державний реєстр фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів, - це перелік адміністративної інформації про фінансові установи, що формується та узагальнюється Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку згідно з вимогами цього Порядку як система збору, накопичення та обліку відомостей про ці установи.

Свідоцтво про включення до державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів, форма якого встановлена додатком 1 до цього Порядку, - документ установленого зразка, який засвідчує факт набуття професійним учасником фондового ринку або корпоративним інвестиційним фондом статусу фінансової установи шляхом унесення інформації про нього до Реєстру.

Дія цього Порядку поширюється на професійних учасників фондового ринку, які здійснюють діяльність з надання фінансових послуг, що входять у перелік фінансових послуг, визначений статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та корпоративні інвестиційні фонди, які зареєстровані Комісією у реєстрі інститутів спільного інвестування.

Судами з'ясовано, що відповідно до свідоцтва Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 1190-1 Публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Богдан Капітал» 12.09.2008 включено до Державного реєстру інститутів спільного інвестування. Крім того, згідно зі свідоцтвом Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку зазначене товариство 02.03.2009 включено до Державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів.

За правилами пункту 6 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фінансовими вважаються послуги з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

З огляду на викладене, висновок судових інстанцій про те, що Публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Богдан Капітал» відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є фінансовою установою та має право надавати позику, визначення якої наведено в підпункті 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відтак, оскільки позивачем у розглядуваному випадку отримано позику у встановленому порядку від фінансової установи, він мав також право відносити до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, проценти, сплачені за такою позикою у відповідних періодах згідно з вимогами підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за змістом якого до складу інших витрат відносяться фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) валовими витратами виробництва та обігу є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Тобто, норми чинного на час виникнення спірних правовідносин податкового законодавства не пов'язують право платника податку на прибуток на включення процентів за кредитним договором до складу валових витрат лише з фактом їх виплати. Достатнім є факт нарахування, як у спірній ситуації.

Водночас слід зазначити, що за змістом пункту 3 частини першої статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях) у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

Таким чином, у мотивувальній частині рішення необхідно наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях) у резолютивній частині судового рішення зазначаються: висновок суду про задоволення адміністративного позову або про відмову в його задоволенні повністю чи частково; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інші правові наслідки ухваленого рішення; строки і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження; встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень-відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

При цьому висновки суду, які зазначені в резолютивній частині рішення, мають випливати із встановлених фактичних обставин, бути вичерпними та визначеними, тобто адміністративним судом повинні бути зазначені чіткі й конкретні відповіді на усі постановлені перед ним питання в межах адміністративного позову.

Утім, скасовуючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, суди попередніх інстанцій не надали жодної правової оцінки обставинам щодо подвійного включення Товариством з обмеженою відповідальністю «Черкаситехномаш» до складу витрат суми в розмірі 696905,00 грн. у першому кварталі 2012 року, які в тому числі, за доводами органу доходів і зборів, послугували підставою для прийняття цього акта індивідуальної дії, не встановили дійсний податковий обов'язок платника у спірних правовідносинах.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню в частині задоволення позовних вимог, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

У частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судів першої та апеляційної інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16.04.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2014 у справі № 823/3645/13-а скасувати в частині задоволення позовних вимог.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 16.04.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2014 у справі № 823/3645/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк