Справа № 0540/5283/18-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року справа № 0540/5283/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів Блохіна А.А., Шишова О.О., секретар судового засідання Романченко Г.О., за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року (повне судове рішення складено 09 серпня 2018 року у м. Слов'янську) у справі № 0540/5283/18-а (суддя в І інстанції Чучко В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі - ДЗЕ НПУ, відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України № 39 о/с від 23.02.2018, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», позивача звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) з 03 березня 2018 року. Стаж служби в поліції на день звільнення в календарному обчисленні склав 19 років 08 місяців 03 дні, вислуга років на пільгових умовах - 08 років 06 місяців 04 дні. Також, позивач зазначив, що під час проходження служби в органах МВС, в період з 07.04.2014 по 01.03.2018 брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької області. Строк його участі в антитерористичній операції складає 3 роки 10 місяців 22 дні, а з урахуванням Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 до вислуги років для призначення пенсії зараховується в трикратному розмірі і дорівнює 11 рокам 7 місяцям. Таким чином, на думку позивача, його загальний стаж дорівнює більш ніж 26 років, що є цілком достатнім для призначення йому пенсії за вислугою років. Але, при звільненні позивача зі служби в поліції та розрахунку його вислуги років відповідачем не було включено до вислуги років час проходження служби, протягом якого позивач приймав участь в антитерористичній операції, що призвело до грубого порушення прав позивача на отримання пенсії, отже просив суд:

- визнати дії ДЗЕ НПУ неправомірними в частині не зарахування ОСОБА_1 в наказі № 39 о/с від 23.02.2018 про звільнення відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п. 7 ч. 1 ст. 77 до календарної вислуги років (19 років 08 місяців 03 дні) на пільгових умовах часу участі в антитерористичній операції з 07.04.2014 по 01.03.2018 - один місяць за три місяці;

- зобов'язати ДЗЕ НПУ обчислити ОСОБА_1 вислугу років з урахуванням Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та внести зміни до наказу № 39 о/с від 23.02.2018 про звільнення ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п. 7 ч. 1 ст. 77 до календарної вислуги років (19 років 08 місяців 03 дні) на пільгових умовах часу участі в антитерористичній операції з 07.04.2014 по 01.03.2018 - один місяць за три місяці;

- зобов'язати ДЗЕ НПУ оформити та подати необхідні документи до органів Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року у справі № 0540/5283/18-а позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Департаменту захисту економіки Національної поліції України в оформленні документів для призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1, зобов'язано Департамент захисту економіки Національної поліції України оформити та подати до органу Пенсійного фонду України документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, відповідно до статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ). У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржене судове рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції зазначив, що пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсії згідно з пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, а отже, період участі позивача в антитерористичній операції з 07.04.2014 по 03.03.2018 в пільговому обчислені необхідно враховувати при визначенні стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Вказані норми Закону № 2262-ХІІ не ставлять набуття права на пенсію за вислугу років у залежність від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги, адже вказаними нормативно-правовими актами не встановлено виключень стосовно того, що вислуга в пільговому обчисленні не може бути зарахована до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії. Зі вказаного вище слідує, що для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі (в даному випадку мінімально визначений законом розмір становить 23 календарних роки та 6 місяців і більше, а не 19 років 07 місяців 23 дні, які має позивач). До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено. Відповідач вважає, що Законом не передбачено зарахування до календарної вислуги років, яка відповідно до статті 12 Закону № 2262-ХІІ дає право на призначення пенсії за вислугою років, вислуги років у пільговому обчисленні. Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 календарних років та 6 місяців, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. Тому, у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ календарної вислуги років, що складає 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Позивачем рішення суду не оскаржувалось.

Представником позивача надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У судовому засіданні позивач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, позивача, його представника, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла наступного висновку.

За вивченням матеріалів справи встановлено, що Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 05.08.1996 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 - в Національній поліції України, та відповідно до наказу Департаменту захисту економіки Національної Поліції України від 23.02.2018 № 39 о/с - звільнений зі служби в поліції за п.7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) з 03 березня 2018 року, що підтверджується послужним списком позивача та витягом з наказу від 23.02.2018 № 39 о/с (а.с.10-11, 38, 40-43).

Відповідно до наказу від 23.02.2018 № 39 о/с, на день звільнення стаж служби позивача в поліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції складає 19 років 08 місяців 03 дні, вислуга років на пільгових умовах - 08 років 06 місяців 04 дні (а.с.20).

Позивач звернувся до відповідача із заявою про обчислення вислуги років з зарахуванням в стаж по вислузі років на пільгових умовах часу участі його в АТО з 07 квітня 2014 року по 01 березня 2018 року, а також просив підготувати та подати необхідні документи до органів Пенсійного фонду для призначення йому пенсії за вислугою років (а.с.13-14).

30.05.2018 року відповідач надав відповідь за №Б-1136, в якій зазначено про відсутність правових підстав для призначення позивачу пенсії за вислугою років, оскільки у нього відсутня календарна вислуга років, визначена Законом № 2262-ХІІ (а.с.24).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пільгова вислуга враховується при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Частиною другої статті 17 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Колегія суддів вважає неприйнятним посилання суду першої інстанції на те, що до спірних правовідносин для визнання права на призначення пенсії за вислугу років підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року №393, якою позивачу на його думку для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, є безпідставними, оскільки згідно ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, приписи п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 суперечать приписам п. "а" ст.12 Закону № 2262-ХІІ застосуванню підлягає саме Закон, оскільки у відповідності до ч.4 ст.9 КАС України має вищу юридичну силу.

При цьому законодавець у назві статті 17 Закону № 2262-ХІІ використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років "для призначення пенсії". Однак, саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року в справі № 295/6301/17 та від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 73042834 та 76613907 відповідно).

Відповідно до п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402 (далі - Порядок № 3-1), заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом (2262-12), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Пунктом 12 Порядку № 3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

За п.п.5 п. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485, головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262-ХІІ.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративній справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідач при розгляді звернення позивача про оформлення та подання документів до відповідного органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії позивачу правомірно враховував лише вислугу в календарному обчисленні (а.с.23), тому діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, що призвело до ухвалення судового рішення, в оскаржуваній частині, з порушенням норм матеріального та процесуального права та є безумовною підставою для скасування судового рішення, в цій частині, та ухвалення нового - про відмову у задоволенні позову.

При цьому посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 750/9775/16-а не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки, по-перше, цією постановою справа направлена на новий розгляд, і інформація щодо розгляду її по суті при новому розгляді відсутня, а по-друге, існують інші судові рішення того ж суду, прийняті, в тому числі, пізніше в часі, якими недвозначно висловлено правовий висновок зі спірного питання.

Пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення, в частині задоволення позовних вимог, неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року у справі № 0540/5283/18-а - в частині визнання протиправною відмову Департаменту захисту економіки Національної поліції України в оформленні документів для призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 та зобов'язання Департаменту захисту економіки Національної поліції України оформити та подати до органу Пенсійного фонду України документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII - скасувати.

В цій частині прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року у справі № 0540/5283/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 22 листопада 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді А.А. Блохін

О.О. Шишов