Справа № 1640/2464/18
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 1640/2464/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Зеленського В.В.

суддів: Кононенко З.О. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Міністерства оборони України, ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2018 р. (суддя А.О. Чеснокова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 17.08.18 р.) по справі №1640/2464/18

за позовом ОСОБА_1

до Міністерство оборони України , третя особа Полтавський обласний військовий комісаріат

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2018 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа Полтавський обласний військовий комісаріат, в якому просив суд:

- визнати пункт 23 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва, інвалідності військослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08 червня 2018 року щодо відмови в призначенні йому одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» протиправним та скасувати;

- зобов'язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 як інваліду ІІ групи з 25 жовтня 2016 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, відповідно до пункту "б" статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та вжити заходів щодо її виплати.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до Міністерства оборони України (Повітрофлотський пр-т, 6, м. Київ, 03168, ), третя особа - Полтавський обласний військовий комісаріат (вул. Шевченка, 78-а, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 23 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов'язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов'язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум від 08 червня 2018 року № 58.

Зобов'язано Міністерство оборони України (Повітрофлотський пр-т, 6, м. Київ, 03168, ) прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, як інваліду ІІ групи з 25 жовтня 2016 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до пункту "б" статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2016 року та виплатити її.

Міністерство оборони України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2018 року по адміністративній справі №1640/2464/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Полтавський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог посилається на істотне порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до незаконного прийняття судового рішення по суті.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити частково резолютивну частину рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2018 року по справі№1640/2464/18, вказавши «у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб «дату встановлення інвалідності» замість «на 01 січня 2016 року».

В обґрунтування вимог посилається на хибність висновку суду першої інстанції, в частині призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2016 року».

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 1 ст. 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційних скарг підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у лавах Збройних Сил СРСР з березня по листопад 1980 року в Демократичній республіці Афганістан.

Під час проходження служби у 1980 році позивач отримав поранення та контузію, які пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, внаслідок чого ОСОБА_1 в подальшому набув інвалідність, що підтверджується витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 06 жовтня 2016 року № 4258, а також довідкою МСЕК Серія АВ № 0554790, відповідно до якої позивачу встановлена ІІ група інвалідності з 25 жовтня 2016 року.

Позивач звернувся до Полтавського обласного військового комісаріату із заявою та усіма належними документами стосовно призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

15 травня 2018 року на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі № 816/205/18 подані позивачем документи Полтавським обласним військовим комісаріатом були передані до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Пунктом 6 Рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум, оформленого протоколом від 08 червня 2018 року № 58, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги з підстав неподання останнім документа, що свідчить про причини та обставини порання, який передбачено Порядком № 975.

Позивач, вважаючи протиправним та таким , що підлягає скасуванню пункт 23 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва, інвалідності військослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08 червня 2018 року щодо відмови в призначенні йому одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позову.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. за 2011-ХІІ (далі по тексту - Закон України №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі ст. 1-2 Закону України №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Пунктом 2 ч.1 ст.3 Закону України №2011-ХІІ передбачено, що дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до п.п.4 ч.2 ст.16 Закону України №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. за №975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок №975).

Згідно з п.6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.

Відповідно до п.11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов'язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; - довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв'язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; - документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов'язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; - сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; - документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем з метою отримання одноразової грошової допомоги було подано до Полтавського обласного військового комісаріату заяву від 15 січня 2018 року, до якої долучено: копії паспорта, військового квитка, картки платника податків, довідки до акта МСЕК, витягу з протоколу Центральної військово-лікарської комісії, акта огляду фахівцем судово-медичної експертизи.

За результатами розгляду Комісією документів позивача про призначення одноразової грошової допомоги було прийнято рішення про відмову в призначенні такої допомоги з посиланням на неподання ініціатором звернення документа, що свідчить про причини та обставини поранення. При цьому зазначено, що висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 05 жовтня 2016 року № 2460/Ж та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 06 жовтня 2016 року № 4258, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення.

Згідно з п. 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу у збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі по тексту - Положення № 402) (в редакції, що діяла на момент розгляду Комісією документів позивача) за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з іншими документами, що підтверджують факт отримання поранення (контузії, травми або каліцтва), довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв'язку поранення (каліцтва).

Відповідно до п.21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402 постанови ВЛК про причинний зв'язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:

в) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов'язане з проходженням військової служби" - якщо воно одержане за обставин, не пов'язаних з виконанням обов'язків, або одержане внаслідок правопорушення;

г) "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов'язане з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами) надалі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.

Колегія суддів зазначає, що оскільки поданий позивачем разом з іншими документами, висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 06 жовтня 2016 року № 4258 містить формулювання про наявність причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, передбачене пунктом "г" пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402 посилання відповідача на те, що позивачем не було подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) є необґрунтованими.

Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 06 жовтня 2016 № 4258 вбачається, що ЦВЛК у позивача виявлено, вогнепальні осколкові поранення голови, правої руки та правої ноги (контузія) головного мозку у 1980 році), наслідком яких є рубці шкіри в зазначених анатомічних областях, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро СМЕ, що в подальшому призвело до розвитку "Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст. прогресуючого перебігу з вираженим церебростенічним синдромом, вестибуло-координаторними розладами, емоційно-вольовою нестійкістю, мнестичним зниженням, вегето-судинною дисфункцією, частими лікворо-динамічними кризами, стійко вираженим цефалгічним синдромом, післятравматичного церебрального анархоїдиту з розсіяною органічною симптоматикою, вираженими лікворо-динамічними порушеннями, центральної вестибулярної дисфункції ІІІ ст. ІХС, післяінфарктного (по ЕКГ) кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби ІІ ст., з ступ., ризик-4, СН І, ангіопатії сітківки обох очей, що підтверджено військово-обліковими та медичними документами, - поранення, контузія, захворювання, так, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с 14).

Згідно довідки МСЕК серії АВ №0554790 позивачеві було встановлено з 25.10.2016 р. ІІ групу інвалідності у зв'язку із виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 13).

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що документом, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов'язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, можуть бути будь-які відомості, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва). Відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами.

Отже, подані ОСОБА_1 документи підтверджують обставини, що стали підставою для звернення позивача до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов'язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги, а тому відповідачем було порушено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування пункту 23 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов'язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов'язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум від 08 червня 2018 року № 58.

Щодо вимог позивача про зобов'язання Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 як інваліду ІІ групи з 25 жовтня 2016 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, відповідно до пункту "б" статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та вжити заходів щодо її виплати, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Колегія суддів зауважує, що днем виникнення у позивача по справі права на отримання одноразової грошової допомоги є 25 жовтня 2016 року, оскільки саме ця дата зазначена в довідці МСЕК про встановлення ІІ групи інвалідності (а.с. 13). Станом на момент звернення до суду з даним позовом право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі пункту 6 Порядку № 975 ОСОБА_1 фактично не реалізовано.

Отже, нарахування і виплата одноразової грошової допомоги позивачу має здійснюватись у розмірі та в порядку, передбаченими нормативно-правовими актами, чинними на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі № 21-563а14, від 18 листопада 214 року у справі № 21-446а14, від 21 квітня 2015 року у справі 21-135а15.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо права позивача на призначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб саме на 01 січня 2016 року, а не на дату на дату встановлення інвалідності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно зі змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності прийняття рішення про зобов'язання Міністерство оборони України (Повітрофлотський пр-т, 6, м. Київ, 03168, ) розглянути питання про призначення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, як інваліду ІІ групи з 25 жовтня 2016 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до пункту "б" статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та виплати її. В іншій же частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2018 р. №1640/2464/18 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321, 325, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Міністерства оборони України, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2018 по справі № 1640/2464/18 скасувати в частині задоволення позову про зобов'язання Міністерство оборони України (Повітрофлотський пр-т, 6, м. Київ, 03168, ) прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, як інваліду ІІ групи з 25 жовтня 2016 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до пункту "б" статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2016 року та виплатити її.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов'язати Міністерство оборони України (Повітрофлотський пр-т, 6, м. Київ, 03168, ) розглянути питання про призначення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, як інваліду ІІ групи з 25 жовтня 2016 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до пункту "б" статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та виплати її.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2018 р. №1640/2464/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Зеленський
Судді З.О. Кононенко І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 20.11.2018.