Справа № 646/6378/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа №646/6378/16-а

адміністративне провадження №К/9901/33496/18, К/9901/33493/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Кравчука В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 646/6378/16

за ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ, ПФУ відповідно) про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень щодо припинення виплати пенсії, провадження по якій відкрито

за касаційними скаргами ОСОБА_2 та ГУ ПФУ

на постанову Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2016 року, ухвалену у складі головуючого судді Єжова В.А. та

постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Тацій Л.В., суддів Бегунца А.О., Григорова А.М., -

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ та зобов'язати відповідача поновити виплату позивачу призначеної пенсії у встановлених розмірах з 01 квітня 2015 року;

- стягнути з ГУ ПФУ на користь ОСОБА_2 недоплачену пенсію з 01 квітня 2015 року по час поновлення виплат, а також компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 55 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що зміни внесені Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII, набув чинності 01 квітня 2015 року), згідно з яким, тимчасово, у період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року, особам, яким призначена пенсія у період роботи їх на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України від 07 липня 2010 року № 2453-VI, «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI), пенсії не виплачуються, суперечать статті 22 Конституції України, тому у відповідача є всі підстави для припинення порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, шляхом поновлення виплати пенсії.

Червнонозаводський районний суд міста Харкова постановою від 13 грудня 2016 року частково задовольнив позовні вимоги: зобов'язав ГУ ПФУ поновити виплату ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії за вислугу років з 02 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року. Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо відновлення виплати раніше призначеної пенсії за вислугу років з 01 квітня 2015 року по 01 грудня 2015 року - залишив без розгляду. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовив.

Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції керувався тим, що з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). При цьому суд задовольнив позовні вимоги в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 04 квітня 2017 року скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове, яким частково задовольнив позовні вимоги: зобов'язав ГУ ПФУ поновити виплату ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії за вислугу років з 01 червня по 31 грудня 2015 року та за період з 20 по 31 грудня 2016 року включно. В іншій частині позовних вимог - відмовив.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивна тим, що починаючи з 01 червня 2015 року на позивача не поширюються встановлені частиною першою статті 47 Закону № 1058-IV (в редакції Закону №213-VIII) обмеження щодо виплати пенсії, адже з цієї дати робота на займаній позивачем посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами. Особам, які працюють на посадах, визначених спеціальними Законами, пенсія призначається відповідно до Закону № 1058-IV, тому відсутні правові підстави для невиплати позивачу пенсії.

Водночас, апеляційний суд задовольняючи позовні вимоги за період з 20 по 31 грудня 2016 року, керувався тим, що 01 січня 2016 року набули чинності норми Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VIII), відповідно до якого у частину першу статті 47 Закону 1058-IV абзаци другий і третій викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Цим же законом були внесенні зміни також в статтю 54 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), які полягали в тому, що тимчасово, у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Разом з тим, Рішенням Конституційного суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 «У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перше речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, відповідно до якого тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

28 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року, ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, військовослужбовець, якому пенсію було призначено відповідно дог Закону № 2262-ХІІ, використовуючи конституційне право на працю, гарантоване статтею 43 Основного Закону України, не може бути позбавлений права на соціальний захист, як війсковослужбовця, включаючи право на отримання пенсії, навіть якщо таке обмеження носить тимчасовий характер.

03 травня 2017 року ГУ ПФУ звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою в якій, посилаючись на порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року, ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга ГУ ПФУмотивована тим, що Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон № 889-VIII), були внесені зміни до Закону № 2453-VI, відповідно до яких, у частині другій статті 141 Закону № 2453-VI виключено слова "на умовах, передбачених статтею 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу". А відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпчення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058-IV.

Вищий адміністративний суд України ухвалами від 05 травня та 16 червня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаними касаційними скаргами та витребував матеріали справи першою ухвалою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Верховний Суд, переглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення касаційних скарг, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що позивачу з 30 листопада 2010 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ, на обліку він перебуває у ГУ ПФУ.

Також з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді судді Апеляційного суду Харківської області.

У зв'язку з тим, що з квітня 2015 року відповідач припинив перераховувати грошові кошти позивачу, 21 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із відповідною заявою та просив відновити виплату призначеної виплати пенсії за вислугою років з 01 квітня 2015 року.

Листом начальника ГУ ПФУ від 04 травня 2016 року №803/С-14 позивача повідомлено про те, що мало місце застосування Закону №213-VIII, який набув чинності 01 квітня 2015 року і згідно з яким, тимчасово, у період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року, особам, яким призначена пенсія у період роботи їх на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом № 2453-VI пенсії не виплачуються.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VIIІ, яким внесено зміни до статті 54 Закону № 2262-ХІІ та визначено, що «тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.».

При цьому порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений наведеними вище законами, поширено на всіх пенсіонерів незалежно від часу призначення.

Пунктом п'ятим Прикінцевих положень Закону № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до зазначених вище законів.

Оскільки Закон № 213-VІІІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 2453-VI.

Таким чином, з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом 2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії, призначена відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Отже, з 01 червня 2015 року відсутні правові підстави для невиплати позивачу пенсії.

Разом з цим, 01 січня 2016 року набрав чинності Закон № 911-VIII, відповідно до якого були внесені зміни до першого речення частини першої статті 54 Закону № 2262-ХІІ, якими встановлено, що «тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України, перше речення частини першої статті 54 Закону № 2262-ХІІ. Рішення набрало чинності 20 грудня 2016 року.

Тобто, норми Закону №911-VIII, за змістом якого пенсія, призначена за Законом № 2262-ХІІ, особам працюючим, зокрема, на посаді судді, не виплачується, були чинними до прийняття Конституційним Судом України рішення від 20 грудня 2016 №7-рп/2016.

Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину першу статті 54 Закону № 2262-ХІІ, та деяких інших осіб» викладено в такій редакції: «Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії не виплачуються.

Водночас порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цими Законами, поширено на всіх пенсіонерів незалежно від часу призначення.

Таким чином, на думку колегії суддів, виплата раніше призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ пенсії за вислугу років особі, яка працює на посаді судді, підлягає поновленню з 01 червня по 31 грудня 2015 року та з 20 по 31 грудня 2016 року.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно зі статтею 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Матеріали справи не містять клопотань від позивача щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду та не наведено аргументів, що такий не пропущено. Відсутні такі посилання і в касаційній скарзі.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що будь-які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Пенсія є періодичним платежем, про зупинення його виплати позивач знав, а тому в разі незгоди, мав право звернутися до суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо відновлення виплати пенсії позивачу з 01 квітня по 01 грудня 2015 року у зв'язку з пропуском строку для звернення до суду підлягають залишенню без розгляду, оскільки за захистом своїх порушених прав до суду позичав звернувся 02 червня 2016 року.

Відтак, права позивача підлягають захисту з 02 грудня 2015 року - шестимісячного строку звернення до суду.

За таких обставин, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог за період з 01 червня по 01 грудня 2015 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції правильно застосувавши норми матеріального права, не вірно визначився із строком, за який підлягає захисту порушене право позивача, задовольнивши позовні вимоги поза межами шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого КАС України.

Отже постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року підлягає скасуванню в частині зобов'язання ГУ ПФУ поновити виплату ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії за вислугу років з 01 червня по 01 грудня 2015 року. В іншій частині рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 344, 349, 352, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року скасувати в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області поновити виплату ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії за вислугу років з 01 червня по 01 грудня 2015 року.

Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо відновлення виплати раніше призначеної пенсії за вислугу років з 01 квітня по 01 грудня 2015 року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року у справі № 646/6378/16-а - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

В.М. Кравчук,

Судді Верховного Суду