Справа № 320/6221/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

22 листопада 2018 року 320/6221/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

20.11.2018 до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Пухівської сільської ради №1095-ХХХ-VII від 05.10.2018 «Про внесення змін до рішення Пухівської сільської ради №384-Х-VII від 01.12.2016 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність Пухівській сільській раді», прийняте на ХХХ сесії Пухівської сільської ради Броварського району Київської області VII скликання від 05.10.2018.

Станом на 22.11.2018 провадження в адміністративній справі ще не відкрито.

До позовної заяви позивачем додано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить суд забезпечити позов та заборонити Пухівській сільській раді вчиняти будь-які дії щодо виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність Пухівській сільській раді Броварського району Київської області площею 17,4707 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови до набрання законної сили рішенням суду щодо рішення Пухівської сільської ради №1095-ХХХ-VII від 05.10.2018 «Про внесення змін до рішення Пухівської сільської ради №384-Х-VII від 01.12.2016 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність Пухівській сільській раді».

Обґрунтовуючи вказану заяву, позивач зазначив про те, що 01.12.2016 Х сесією VII скликання Пухівської сільської ради Броварського району Київської області було прийнято рішення №384-Х-VII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність Пухівській сільській раді», яким Пухівській сільській раді надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 25,00 га у комунальну власність Пухівській сільській раді.

05.10.2018 ХХХ сесією VII скликання Пухівської сільської ради Броварського району Київської області було прийнято рішення №1095-ХХХ-VII «Про внесення змін до рішення Пухівської сільської ради №384-Х-VII від 01.12.2016 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність Пухівській сільській раді».

Так, спірним рішенням було викладено пункт 1 рішення Пухівської сільської ради №384-Х-VII від 01.12.2016 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність Пухівській сільській раді» у такій редакції: «Надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність Пухівській сільській раді Броварського району Київської області площею 17,4707 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови».

У заяві про забезпечення позову позивач повідомив про те, що в результаті його звернення із запитом до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, йому було надано примірник договору від 10.10.2018 №15/18, укладеного між відповідачем та ТОВ «ЗемЮрконсалтинг», щодо виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, орієнтовною площею 17,4707 га в АДРЕСА_1.

На думку позивача, вказаний договір є сумнівним, оскільки у договорі зазначено призначення земельної ділянки, яке не міститься у Класифікації видів цільового призначення земель, які затверджені наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, а кошторис у розмірі 40000,00 грн., який встановлений у договорі є необґрунтованим.

Також позивач зазначив про відсутність у договорі календарного плану, який є його невід'ємною частиною в силу вимог чинного законодавства.

Позивач зауважив про те, що незабезпечення позову на період розгляду справи, способом, який просить позивач, вирішить спір на користь відповідача, оскільки розгляд справи може затягнутися, а відповідач у цей час виготовить проект землеустрою на відповідну земельну ділянку площею 17,4707 га.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає таке.

Відповідно ч.1 ст.152 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного положення КАС України, розгляд заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Розглядаючи заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову по суті суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Згідно з ч.1 ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2)забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5)зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Відповідно до абз.1 п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 р. № 2 встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У клопотанні про забезпечення позову позивач просить суд заборонити Пухівській сільській раді вчиняти будь-які дії щодо виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність Пухівській сільській раді Броварського району Київської області площею 17,4707 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови до набрання законної сили рішенням суду щодо рішення Пухівської сільської ради №1095-ХХХ-VII від 05.10.2018 «Про внесення змін до рішення Пухівської сільської ради №384-Х-VII від 01.12.2016 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність Пухівській сільській раді».

При цьому, мотивуючи вказану заяву, позивач посилається виключно на наявність укладеного між Пухівською сільською радою Броварського району Київської області та ТОВ

«ЗемЮрконсалтинг» договору від 10.10.2018 щодо виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, орієнтовною площею 17,4707 га в АДРЕСА_1, який на думку, позивача, є сумнівним.

Позивач вважає, що оспорюваним рішенням відповідач резервує землі сільської ради, а зменшуючи площу земельної ділянки для відведення земельної ділянки таким чином передає землі у власність іншим особам на власний розсуд.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає про те, що невжиття заходів забезпечення позову вирішить спір на користь позивача на період розгляду справи, оскільки відповідач за цей час виготовить проект землеустрою на відповідну земельну ділянку та зможе декілька разів її зменшити, що позивач ототожнює з розпорядження земельною ділянкою на користь інших осіб за власним розсудом відповідача.

В той же час, зазначаючи підстави для забезпечення позову позивач зазначив, що необхідність забезпечення позову обумовлюється тим, що в разі виготовлення проекту землеустрою і оформлення відповідачем права власності на цю земельну ділянку, а також при задоволенні судом позовних вимог позивача, відновлення його порушених прав буде унеможливлене або потребуватиме значних зусиль, часу та витрат. Дослідивши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про те, що наведені у вказаній заяві підстави для забезпечення позову носять загальний характер.

Так, заява про забезпечення позову не містить жодних посилань на те, які саме конкретні права та інтереси позивача порушуються спірним рішенням і яким саме чином невжиття заходів забезпечення позову зумовить в подальшому утруднення відновлення порушених прав позивача.

У заяві про забезпечення позову позивач вказує не на порушення його прав, а на порушення інтересів громади в цілому, що не може бути нівельованим з порушенням прав самого позивача.

Суд зазначає про те, що подана позивачем заява про забезпечення позову не відповідає вимогам, викладеним у ст.152 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову, зокрема, обставин, що свідчать про неможливість відновлення порушених прав позивача у випадку, якщо обрані заходи забезпечення позову не будуть вжиті. Не містить заява про забезпечення позову й доказів на користь тверджень про необхідність значних зусиль, часу та витрат для відновлення порушених прав позивача у випадку задоволення позову.

Позивачем не обґрунтована необхідність і доцільність вжиття кожного з обраних заходів забезпечення позову.

Фактично зміст заяви про забезпечення позову зводиться до цитування вимог статтей 150 та 151 Кодексу адміністративного судочинства України без зазначення обставин, що свідчать про наявність визначених у частині 2 статті 150 КАС України підстав для забезпечення позову.

Враховуючи вказане, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Керуючись статтями 150, 151, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1.У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі №320/6221/18 відмовити.

2. Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складено 22.11.2018 р.

Суддя Кушнова А.О.