Справа № 500/5359/17
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 500/5359/17

Категорія: 10 Головуючий в 1 інстанції: Бурнусус О.О. Час і місце ухвалення: 12:01, 26.06.2018р., м. Ізмаїл

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

27.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», яка виразилась у несвоєчасному наданні відповіді на заяву позивача від 08.08.2017 року; стягнути з відповідача 5 000 грн. у якості компенсації моральної шкоди.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.06.2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської області щодо порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», яка виразилась у несвоєчасному наданні відповіді на заяву позивача від 08.08.2017 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., 20.07.2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій наголошує, що дії відповідача порушили його права, визначені Законом України «Про звернення громадян», що призвело до моральних страждань та порушення нормальних життєвих зв'язків, а також мало наслідком неможливість продовження активного громадянського життя.

З огляду на зазначене, ОСОБА_2 просить суд про скасування рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.06.2018 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняття нового - про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Колегія суддів з матеріалів справи вбачає, що 08.08.2017 року ОСОБА_2 надіслав на електронну адресу Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради заяву, в якій просив повідомити про те, чи зареєстроване місце проживання його новонародженої дитини згідно ст. 6 Закону України від 11.12.2003 року за № 1382 ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у зв'язку із оформленням 15.06.2017 року виплати при народженні дитини. Відповідь на зазначену заяву просив надати на вказану ним електронну адресу.

Листом від 21.09.2017 року за №5517/02 начальником Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Одеської області позивача повідомлено, що йому призначено допомогу при народженні дитини з 01.06.2017 року по 30.06.2017 рік у розмірі 10320 грн. та з 01.07.2017 року по 30.06.2020 року в сумі 860 грн., щомісячно на дитину. Щодо реєстрації місця проживання новонародженої дитини, зазначено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року за №355 затверджено зміни, що вносяться до порядку затвердження постанов Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року за № 1751 і від 24.02.2003 року за № 250, якими вилучена норма щодо зобов'язання органів соціального захисту населення подавати необхідні документи територіальним підрозділам державної міграційної служби щодо реєстрації місця проживання новонародженої дитини.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи позивача щодо порушення відповідачем строків розгляду його звернення, встановлених Законом України «Про звернення громадян».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди суд першої інстанції виходив з відсутності обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди. За висновками суду першої інстанції, позивачем не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди саме неправомірною бездіяльністю відповідача.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

На підставі ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції позивачем не наведено в чому проявилась моральна шкода та які негативні наслідки мали місце у його випадку, не надано суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між діями відповідача та завданням йому моральної шкоди, а також не зазначено, на яких критеріях розрахунку базується заявлена до відшкодування сума у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, резюмуючи вищевикладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук