Справа № 161/12225/18
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1172/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції Вовка Андрія Михайловича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2018 року (рішення ухвалене у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Подзірова А.О., повний текст рішення виготовлений 04 вересня 2018 року) у справі №161/12225/18 за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції Вовка Андрія Михайловича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції Вовка Андрія Михайловича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач просив визнати протиправними дії інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції Вовка Андрія Михайловича щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №499780 від 25.07.2018, а справу закрити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Скасовано постанову інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції Вовка Андрія Михайловича про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 25 липня 2018 року серії ЕАА №499780 та закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.122 КУпАП.

Рішення суду першої інстанції оскаржив інспектор роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції Вовк А.М., який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким позивачу у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що в діях позивача наявний склад проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність і мала місце його вина у вчиненні адміністративного правопорушення. Доказів, які б спростовували факт наявності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення та обставин, що виключають його відповідальність, немає. Таким чином, як вважає скаржник, розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення стосовно позивача здійснювався обґрунтовано, з врахуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На подану апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку. Відтак, враховуючи приписи ст. 311 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У справі встановлено, що 25 липня 2018 року, у м. Луцьку інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядовим поліції Вовком А.М. винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №499780.

ОСОБА_2 визнаний винний в тому, що 25 липня 2018 року керуючи транспортним засобом ВАЗ 2109, ДНЗ НОМЕР_1 в м. Луцьку по вул. Шевченка, під час руху користувався засобом зв'язку тримаючи його в руках, чим порушив п.2.9 «д» ПДР, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. За вказане правопорушення на позивача було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не дивлячись на вимогу суду не надав суду доказів відеофіксації порушення, не зазначив і інші докази, які підтверджують факт вчинення правопорушення позивачем. Самі лише покази поліцейського, який виніс спірну постанову, на думку суду, є недостатніми для висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Зазначив, що оскільки під час розгляду судом цієї адміністративної справи відповідачем належними та допустимими доказами не доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, а постанову про накладення адміністративного стягнення скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, враховує таке.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 1.3 пункту 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.9 (д) ПДР передбачено, що водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 2 ст.122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України).

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми приписують обов'язок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечував, з чим не погоджувався відповідач, останній зобов'язаний подати докази на спростування таких заперечень.

З матеріалів справи не видно, що такий обов'язок суб'єктом владних повноважень виконано.

Зокрема, відповідачем не додано до постанови жодних доказів, зокрема, фотоматеріалів, відеоматеріалів тощо чи пояснень свідків, які свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не доведена, не підтверджується належними доказами, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 271, ст. 272, ст. 286, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції Вовка Андрія Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2018 року у справі № 161/12225/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос

Повне судове рішення складено 22 листопада 2018 року.