Справа № 420/5416/18
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5416/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності максимальним розміром протиправними, зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 11.08.2018 року по день проведення доплати, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності максимальним розміром протиправними, зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 11.08.2018 року по день проведення доплати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, з 01.08.2018 року позивачу призначено та виплачується пенсія по інвалідності. Враховуючи те, що позивач є особою з інвалідністю II групи внаслідок війни, розмір пенсії позивача має становити 80 процентів відповідної суми грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії. Тобто з урахуванням загального розміру грошового забезпечення для обчислення пенсії 20121,20 гривень, основний розмір пенсії позивача має становити 16096,96 гривень. З урахуванням доплат та підвищень до пенсії, загальний розмір пенсії позивача має складати 20752,00 гривень. Відповідач, посилаючись на вимоги частини сьомої статті 43 ОСОБА_2 № 2262-ХІІ, обмежив розмір виплачуваної позивачу пенсії десяттю прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та здійснював виплату пенсії позивача з 11.08.2018 року (з дня призначення пенсії) в сумі 14350,00 гривень. Позивач вважає такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства та грубо порушують його право на належний рівень пенсійного забезпечення, у звязку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 22.10.2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача 12.11.2018 року за (вхід.№34135/18) надав до суду відзив щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі пославшись на те, що починаючи з 01.01.2018 року обмеження максимального розміру пенсії у розмірі 10740,00 грн. втратило свою дію, однак, згідно із статтею 2 Закону України від 08.07.2011 року №3668 Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік прожитковий мінімум, установлений для осіб, які втратили працездатність з 01.07.2018 року становить 14350,00 грн., виплата пенсії з цієї дати здійснюється в розмірі 14350,00 грн. (а.с.16-17).

13.11.2018 року від представника позивача на адресу суду за вхід.№34579/18 надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що Конституційний Суд України в пункті 2.3 рішення від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 зазначив, що "Конституційний Суд України, керуючись частиною третьою статті 61 Закону України "Про Конституційний Суд України", вважає, що з підстав, наведених у цьому Рішенні, підлягають визнанню такими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення першого речення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, згідно з якими "максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність". Крім того, зміст абзаців 1 і 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 свідчить про визнання неконституційним положення частини 7 статті 43 Закону № 2262- ХІІ в цілому, в тому числі як другого, так і першого речення. Протягом 2018 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів. Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774 до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження (а.с.22-24).

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступні факти та обставини:

Позивач ОСОБА_1 звільнений з військової служби у відставку за станом здоров'я, та йому відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - ОСОБА_2 № 2262-ХІІ) з 11.08.2018 року призначено та виплачується пенсія по інвалідності, що підтверджується повідомленням про призначення пенсії за пенсійною справою № НОМЕР_1 від 09.10.2018 року № 6088/03. Органом, який згідно законодавства здійснює призначення, перерахунки та виплату пенсії позивачу, є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідно до пункту "а" статті 21 Закону № 2262-ХІІ пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни І групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку). Враховуючи те, що позивач є особою з інвалідністю II групи внаслідок війни, що підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12ААА №898625, розмір пенсії позивача має становити 80 процентів відповідної суми грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії. Як вбачається з Повідомлення про призначення пенсії від 09.10.2018 року № 6088/03, пенсію позивачу призначено виходячи з загального розміру грошового забезпечення для обчислення пенсії, який становить 20121,20 гривень. Тобто, з урахуванням загального розміру грошового забезпечення для обчислення пенсії 20121,20 гривень, основний розмір пенсії позивача має становити 16096,96 гривень. З урахуванням доплат та підвищень до пенсії, а саме: збільшення основного розміру пенсії (25%) в сумі 4024,24 грн., підвищення пенсії як інваліду війни 2 групи в сумі 580,80 грн. (393,45грн. + 187,35грн. підвищення за місяць), надбавка до пенсії як інваліду війни 2 групи в сумі 50,00 грн., загальний розмір пенсії позивача має складати 20752,00 гривень. Проте відповідач, посилаючись на вимоги частини сьомої статті 43 ОСОБА_2 № 2262-ХІІ, безпідставно обмежив розмір виплачуваної позивачу пенсії десяттю прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та здійснював виплату пенсії позивача з 11.08.2018 року (з дня призначення пенсії) в сумі 14350,00 гривень. Позивач вважає таке обмеження відповідачем пенсії максимальним розміром є протиправним, не відповідає нормам Конституції України та порушує право позивача на належний рівень пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 року № 911-VII (далі ОСОБА_2 № 911-VІІ) частину пяту статті 43 доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Рішенням Конституційного суду України у справі №7-рп/2016 від 20.12.2016 року визнано такою, що не відповідає статті 17 Конституції України вищезазначену норму про обмеження максимального розміру пенсії, а саме, перше речення частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом від 24.12.2015 року № 911-VІІ.

Однак, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 року № 1774-VIII (далі - ОСОБА_2 № 1774-VIII) знову внесені зміни до частини 7 ст. 43 Закону України від 09.04.1992 року №2262 відповідно до яких, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень, у зв'язку з чим, головним управлінням починаючи з 01.01.2017 року виплата пенсії знов проводилась з урахуванням обмеження її максимальним розміром, оскільки положення першого речення частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом від 06.12.2016 року №1774-VII, на теперішній час не було визнано неконституційним. Така позиція підтверджується ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.09.2017 року по справі № К/800/24946/17 (номер рішення в ЄДРСР 68947420) де чітко зазначено, що рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, визнано неконституційними окремі положення Закону № 2262-ХІІ, проте як зміни, внесені Законом № 1774-VIII до Закону № 796-ХІІ, неконституційними не визнавались. А отже, враховуючи те, що наведені норми закону щодо обмеження максимального розміру пенсії є чинними і неконституційними не визнані, суд дійшов висновку, щодо правомірності їх застосування.

З 01.01.2018 року обмеження максимального розміру пенсії у розмірі 10740,00 грн. втратило свою дію, однак, згідно із статтею 2 Закону України від 08.07.2011 року №3668 Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. ОСОБА_2 є чинним та неконституційним не визнавався.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік прожитковий мінімум, установлений для осіб, які втратили працездатність з 01.07.2018 року становить 14350,00 грн., виплата пенсії з цієї дати здійснюється в розмірі 14350,00 грн.

Згідно ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, підстав для виплати пенсії позивачу в розмірах більших, ніж передбачено статтею 2 Закону України від 08.07.2011 року №3668 Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи у розмірі більшому ніж 14350,00 грн з 11.08.2018 року позивач не має законного права. Крім того, на момент призначення пенсії позивачу, наведеним положенням Закону встановлюються тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов'язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.

Такий висновок, висловлений Верховним Судом стосовно правомірності обмеження максимального розміру пенсії згідно Закону України від 08.07.2011 року № 3668 "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи (постанова від 15.08.2018 року справа №161/9572/17 провадження №К/9901/30218/18).

Також, на сьогодні Конституційний Суд України у своїх рішеннях сформував чітку позицію стосовно запровадження, шляхом прийняття законів, нових механізмів перерозподілу Державного бюджету України та використання бюджету Пенсійного фонду України у соціальній сфері, спрямованих на досягнення розумного балансу між інтересами окремих осіб, суспільства та держави.

У Рішенні від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 (пункт 5) Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави, тобто кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва, проте відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 (пункт 2.1) Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 визначив, що однією з ознак України, як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобовязана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. В даному рішенні Конституційний Суд спирається на Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави. Неприпустимим є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими не ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, суд звертає увагу, що законодавче обмеження пенсії позивача максимальним розміром є правомірним, та відповідає нормам Конституції України та Законам України, забезпечує належний рівень пенсійного забезпечення позивача.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними матеріалами справи. Адже, згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами з посиланнями на відповідні положення законодавства про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Таким чином, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності максимальним розміром протиправними, зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 11.08.2018 року по день проведення доплати, задоволенню не підлягають відповідно до положень ч.1 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,241-246,263 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності максимальним розміром протиправними, зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 11.08.2018 року по день проведення доплати відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Єфіменко К.С.

.