Справа № 552/5712/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа №552/5712/15-а

адміністративне провадження №К/9901/14069/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Кравчука В.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 552/5712/15-а

за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві (далі - управління ПФУ, ПФУ, відповідно) про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити призначення та виплату пенсії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року, ухвалену у складі колегії судді: головуючого судді Яковенка М.М., суддів Лях О.П., Старосуда М.І., -

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною відмову (у призначенні пенсії) управління ПФУ від 20 серпня 2015 року за №88/с-08,

- зобов'язати здійснити призначення пенсії ОСОБА_1 з дня встановлення групи інвалідності, з 26 листопада 2014 року;

- зобов'язати нарахувати та провести відповідні виплати з урахуванням уже виплачених сум.

Позов ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що довідка медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) про встановлення з 26 листопада 2014 року ІІІ групи інвалідності видана 15 травня 2015 року, тому звернутись за пенсією протягом трьох місяців, як це передбачено статтею 45 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), не мала можливості, оскільки спочатку МСЕК не визначала її інвалідом і вона оскаржувала відповідні рішення комісії.

Київський районний суд м. Полтави постановою від 05 листопада 2015 року частково задовольнив позовні вимоги: зобов'язав управління ПФУ здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 26 листопада 2014 року з урахуванням виплачених сум. В іншій частині позовних вимог - відмовив.

Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції керувався тим, що відповідач призначаючи пенсію позивачу з 04 червня 2015 року, тобто з часу звернення, а не з часу встановлення інвалідності, діяло в межах положень вимог законодавства, а тому визнавати протиправною відмову у такому перепризначенні пенсії підстав не має. В той же час, задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що довідку на підтвердження групи інвалідності позивачка отримала лише 15 травня 2015 року, звернулась із заявою про призначення пенсії 04 червня 2015 року, в зв'язку з чим, позивач не могла раніше звернутися із заявою про призначення пенсії, оскільки у неї була відсутня довідка яка підтверджувала групу інвалідності, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 23 грудня 2015 року скасував постанову Київського районного суду м. Полтави від 05 листопада 2015 року, ухвалив нове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що не можна зобов'язати пенсійний орган здійснити нарахування та виплату пенсії раніше, ніж така пенсія призначена. Якщо визнано законним призначення пенсії з 04 червня 2015 року, то не можна зобов'язувати здійснювати таке нарахування раніше ніж відбулось таке призначення. В даному випадку принцип закладений в статті 87 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) про те, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком не може бути застосований, тому як положення цієї норми застосовується до призначеної пенсії.

16 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року, а постанову Київського районного суду м. Полтави від 05 листопада 2015 року - залишити в силі.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивувала тим, що судом апеляційної інстанції не враховано, що у ситуації, яка склалася, не має її вини, а є вина органу державної влади в невірному призначенні пенсії і тому відповідач повинен відповідно до статті 87 Закону № 1788-ХІІ виплатити пенсії недоотриману через невірне призначення.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 26 січня 2016 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

02 березня 2016 року від відповідача до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на вказану касаційну скаргу, в яких управління ПФУ просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_1 та залишити без змін постанову суду апеляційної інстанції.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Касаційний адміністративний суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції - без змін, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що згідно виписки із акта огляду МСЕК до довідки серії АВ № 0187457 від 15 травня 2015 року ОСОБА_1 з 26 листопада 2014 року встановлено ІІІ групу інвалідності (загальне захворювання) терміном по 30 листопада 2015 року.

04 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до управління ПФУ із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Відповідно до статті 45 Закону №1058, пенсія їй була призначена з моменту звернення, тобто з 04 червня 2015 року.

Згодом, позивач зверталась до управління ПФУ та до Головного управління ПФУ в Полтавській області із заявами щодо призначення їй пенсії з часу встановлення інвалідності, на що були надані письмові відповіді.

Так, управлінням ПФУ була сформована та надана відповідь від 20 серпня 2015 року за №88/С-08, відповідно до якої, враховуючи, що позивач звернулась за призначенням пенсії після спливу трьох місяців з дня встановлення інвалідності (26 листопада 2014 року), то з урахуванням положень статті 45 Закону № 1058 пенсія по інвалідності позивачу призначена з часу її звернення, тобто з 04 червня 2015 року. В зв'язку з чим, підстав для проведення доплати пенсії з 26 листопада 2014 року не має.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує із преамбули до Закону № 1058-IV, основним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон № 1058-IV.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються види пенсійних виплат, умов набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

За загальним правилом передбаченим частиною першою статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Такі випадки передбачені у пунктах 1-3 частини першої вказаної норми Закону.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Отже, у іншому випадку, зокрема, у разі звернення за пенсією після спливу трьох місяців з дня встановлення інвалідності, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

У справі, яка розглядається суди встановили, що інвалідність позивачці встановлена з 26 листопада 2014 року, а з заявою щодо призначення їй пенсії, вона звернулась до органу ПФУ 04 червня 2015 року.

За таких обставин, призначаючи пенсію позивачу з 04 червня 2015 року, тобто з часу звернення, а не з часу встановлення інвалідності, управління ПФУ діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 87 Закону № 1788-XII суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма Закону стосується вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Таке ж правило закріплене частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV, у якій йдеться про те, що нараховані суми пенсії не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що даному випадку принцип закладений в статті 87 Закону № 1788-ХІІ не може бути застосований, тому як положення цієї норми застосовується до призначеної пенсії, а у відносинах, які виникли між сторонами, суб'єкт призначення пенсії діяв правомірно.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Касаційний адміністративний суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, Касаційний адміністративний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови і погоджується з його висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року у справі № 552/5712/15-а - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

В.М. Кравчук,

Судді Верховного Суду