Справа № 806/1590/18
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1590/18

Головуючий у 1-й інстанції: Горовенко АВ

Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.

16 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Шидловського В.Б. Іваненко Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року (рішення ухвалене суддею Горовенко А.В. в м. Житомир, дані про дату складання повного тексту рішення в матеріалах справи відсутні) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про про визнання незаконним та скасування рішення та стягнення недоплаченої суми одноразової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19 січня 2018 року в частині визначення виплати одноразової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;

- визнати право на отримання одноразової допомоги у розмірі 510000 грн. та стягнути із Міністерства оборони України недоплачену суму одноразової грошової допомоги, виходячи із розміру 300-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2018 року у сумі 280600 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до постанови Бердичівського міськрайонного суду від 30.05.2017, зміненої постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017, зобов'язано Міністерство оборони України нарахувати та виплати позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням інвалідності ІІ групи з 22 січня 2013 року відповідно до ст.16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

На виконання вказаного судового рішення комісією Міністерства оборони України 19 січня 2018 року позивачу призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у сум 229400 грн.

Позивач вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня року, у якому йому призначено та виплачено одноразову грошову допомогу - на 1 січня 2018 року. Різниця, що підлягає виплаті, з урахуванням отриманої позивачем суми, складає 280600 грн.

Відтак, рішення комісії Міністерства оборони України від 19.01.2018 в частині нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, вважає протиправним та просить скасувати.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання незаконним та скасування рішення та стягнення недоплаченої суми одноразової грошової допомоги відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання позивач не прибув, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-XII).

Згідно частини 1 статті 16 Закону України №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України №2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

При цьому, відповідно до пункт "б" частини 1 статті 16-2 Закону України №2011-XII розмір одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності 2 групи становить суму 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

На виконання цієї статті Закону Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок).

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІI групи ( пункт 6 Порядку).

З матеріалів справи слідує, що згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА від 04.02.2013 позивачу встановлена друга група інвалідності з 22.01.2013 року. Інвалідність настала внаслідок поранення та захворювань, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебування в країнах де велись бойові дії (а.с.4).

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2017 у справі №274/1716/17, яку змінено постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017, визнано протиправним дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи з 22 січня 2013 року внаслідок поранення (контузія) та захворювань пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.

Зобов'язано Міністерство оборони України нарахувати та виплати ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням 2 групи інвалідності з 22 січня 2013 року внаслідок поранення, контузії, захворювань пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с.13, 14).

На виконання постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2017 у справі №274/1716/17 позивачу призначено і виплачено одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок поранення (контузії) захворювань пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності в сумі 229400 грн.

Не погоджуючись із розміром виплаченої суми одноразової грошової допомоги, позивач через свого представника звернувся із заявою до Міністерства оборони України з проханням переглянути розмір допомоги в сторону збільшення, оскільки вважає, що вона має бути призначена та виплачена у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, станом на 1 січня 2018 року (рік в якому призначена та виплачена допомога), розмір недоотриманої суми становить 280600 грн.

Департамент фінансів Міністерства оборони України у листі від 12.03.2018 №248/3/6/666 повідомив позивача про те, що на виконання постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2017 у справі №274/1716/17 та постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 19 січня 2018 року прийнято рішення про призначення ОСОБА_2 допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності (04.02.2013) в сумі 229400 грн. (а.с.17).

Позивач, вважаючи, що він має право на отримання та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня року, у якому йому призначено та виплачено одноразову грошову допомогу, звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що пунктом 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, (в редакції на момент виникнення у позивача права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги), розмір такої допомоги для осіб, яким встановлено ІІ групу інвалідності було встановлено у 200 кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Цей розмір до в 300 кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року був змінений постановами Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №335 та від 15.11.2017 №855, а тому на позивача ця норма не поширюється.

Системний аналіз наведених вище норм права свідчить про те, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

В описовій частині постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №274/1716/17, прийнятої за результатами розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2017 у справі №274/1716/17, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті рішення стосовно призначення позивачу одноразової грошової допомоги слід керуватися положеннями законодавства, чинного станом на дату його звернення (передусім Закону №2011-ХІІ і Постанови №975).

Позивач звернувся із заявою про отримання одноразової грошової допомоги у січні 2015 року, тому, беручи до увагу постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №274/1716/17, саме з цієї дати він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до статті 16 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (у редакції, чинній станом на дату звернення позивача).

Відтак, правильним є висновок суду першої інстанції, що право на призначення та виплату одноразової допомоги позивачу, як інваліду другої групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, згідно із п.п.1 п.6 Постанови Кабінету Міністрів №975 від 25.12.2013 (у редакції, чинній станом на дату звернення позивача), визначено саме постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №274/1716/17, яка в установленому законом порядку набрала законної сили.

Вказане рішення суду в силу приписів ч.1 ст.72 КАС України набрало законної сили і обставини, встановлені таким судовим рішенням в адміністративній справі не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Матеріали справи свідчать, що на виконання постанови суду, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму встановлених для працездатних осіб на 2014 рік, відповідачем позивачу було призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 229400грн, що відповідає вимогам законодавства, що діяло на той час. Факт отримання вказаної допомоги сторонами не заперечується.

З огляду на те, що висновок суду першої інстанції про правомірність рішення комісії Міністерства оборони України від 19.01.2018 щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу є правильним, тому позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання за позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 510000 грн. та стягнення із Міністерства оборони України недоплаченої суми разової грошової допомоги, виходячи із 300-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2018 року у сумі 280600 грн., є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 листопада 2018 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Шидловський В.Б. Іваненко Т.В.