Справа № 9901/558/18
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

15 листопада 2018 року

Київ

справа №9901/558/18

адміністративне провадження №П/9901/558/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М.,

Білоуса О. В.,

Шарапи В. М.,

Стрелець Т. Г.,

за участі:

секретаря судового засідання Гулової О. І.,

представника відповідача Карлаша Д. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_5

до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України

про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимоги просив:

визнати протиправним і нечинним рішення ВККС від 26 квітня 2018 року № 546/ко-18, яким

- визначено, що суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5 не склав іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року № 7/зп-18;

- відмовлено судді апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів;

- визнано суддю апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5 таким, що не відповідає займаній посаді;

- рекомендовано Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5;

зобов'язати Комісію допустити ОСОБА_5 до другого етапу кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що в Положенні про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення) та в Порядку проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок), затверджених рішеннями ВККС від 3 листопада 2016 року № 143/зп-16 (у редакції рішення ВККС від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18) та від 4 листопада 2016 року № 144/зп-16 відповідно, містяться суттєві протиріччя у процедурі кваліфікаційного оцінювання та визначення його результатів, зокрема, внаслідок закладеного в них різного тлумачення термінів «результати кваліфікаційного оцінювання», «результати іспиту», «іспит», «стадія іспиту». На думку позивача, вказані нормативні акти не передбачають чітких показників оцінювання, які б дали можливість пересвідчитися в об'єктивності і прозорості процедури оцінювання судді, та не встановлюють достатніх гарантій від зловживань та неправильного застосування положень щодо визначення результатів кваліфікаційного оцінювання. Позивач ствердив, що за результатами етапу кваліфікаційного оцінювання «Іспит» (з урахуванням двох стадій: анонімне письмове тестування та виконання практичного завдання) він набрав 122 бали (81 бал за першу стадію і 41 бал за другу стадію), тобто подолав мінімально допустимий бал, визначений пунктом 9 розділу V «Особливості проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді» Положення, тому за правилами пункту 8 глави 6 розділу ІІ Положення, мав бути допущеним до другого етапу кваліфікаційного оцінювання. На думку позивача, Комісія не врахувала положень пунктів 6.4, 8, 9 глави 6 розділу ІІ, пункту 9 розділу V Положення, внаслідок чого неправомірно не допустила його до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.

Ухвалою від 14 травня 2018 року Верховний Суд відкрив провадження у справі за вказаним позовом і призначив його до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Тією ж ухвалою суд зобов'язав сторін надати заяви по суті спору.

У судовому засіданні 14 червня 2018 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог (їх зміст наведено вище), тож суд, заслухавши думку представників сторін, оголосив перерву до 10 липня 2018 року.

10 липня 2018 року суд заслухав клопотання представника позивача щодо відкладення розгляду справи і з урахуванням думки представника відповідача постановив ухвалу, якою відклав розгляд справи на 19 липня 2018 року.

У судовому засіданні 19 липня 2018 року представник позивача подав клопотання про оголошення перерви, яке суд також задовольнив.

Наступні судові засідання в цій справі, призначені на 18 вересня 2018 року, а потім на 16 жовтня 2018 року було перенесено у зв'язку відпусткою суддів, які входять до складу колегії, визначеної для розгляду цієї справи.

Востаннє розгляд справи призначено на 15 листопада 2018 року, про що сторони повідомлені належним чином, свідченням чого є повідомлення про вручення поштового відправлення.

Позивач в судове засідання, призначене на 15 листопада 2018 року, не з'явився, участі свого представника також не забезпечив. Про причини неявки позивач та/чи його представник суд не повідомили, клопотань процесуального характеру станом на вказану дату судового засідання до суду від них теж не надходило.

Заслухавши думку представника відповідача колегія суддів, з урахуванням положень частини другої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача і його представника.

Відповідач заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Обґрунтовуючи свою позицію відповідач, з-поміж іншого, зазначив, що особливості проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді визначені розділом V Положення «Особливості проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді», пунктом 9 якого встановлено, що мінімально допустимий бал іспиту під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді - 50 відсотків від максимально можливого бала, встановленого в межах цього іспиту.

З покликанням на пункт 9 глави 6 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» та пункт 10 розділу V «Особливості проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді» Положення ВККС зазначила, що оскільки позивач за результатами виконання практичного завдання отримав менше 50 відсотків від максимально можливого бала за виконання цього завдання, він не склав іспиту, відповідно не може бути допущений до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди». У зв'язку з цим Комісія прийняла спірне Рішення, яким визнала суддю апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5 таким, що не відповідає займаній посаді.

Відповідач зазначив, що посилання ОСОБА_5 на існування протиріч між пунктами 6 і 8 глави 6 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення є хибними. У цьому зв'язку Комісія вказала на те, що позивач брав участь у кваліфікаційному оцінюванні як суддя з метою визначення відповідності займаній посаді. Відтак зазначила, що розділ ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення містить загальні норми щодо проведення процедури кваліфікаційного оцінювання, яке проводиться окрім як для визначення відповідності судді займаній посаді, також для підтвердження судді (кандидата на посаду судді) відповідності займаній посаді в межах конкурсу на зайняття вакантної посади. Розділ V «Особливості проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді» Положення визначає особливості проведення процедури кваліфікаційного оцінювання судді, в якій брав участь позивач. На підставі пункту 9 цього розділу Комісія прийняла рішення від 29 січня 2018 року № 7/зп-18, яким встановила мінімально допустимий бал іспиту, якого позивач за результатами виконання практичного завдання не набрав. Зазначена обставина і слугувала підставою для прийняття спірного Рішення, підстав для скасування якого, визначених у частині третій статті 88 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), на думку відповідача, немає.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав таку позицію, просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд заслухав пояснення представника відповідача, з'ясував обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, дослідив докази, надані на підтвердження заявлених вимог та заперечень і встановив таке.

Указом Президента України від 19 червня 1999 року № 675/99 «Про призначення суддів» ОСОБА_5 призначено на посаду судді Гусятинського районного суду Тернопільської області строком на п'ять років.

Указом Президента України від 26 липня 2000 року № 923/2000 «Про переведення суддів» суддю Гусятинського районного суду Тернопільської області ОСОБА_5 переведено в межах п'ятирічного строку на роботу на посаді судді Тернопільського міського суду Тернопільської області.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 23 вересня 2004 року № 2039-4 ОСОБА_5 обрано на посаду судді Апеляційного суду Тернопільської області безстроково.

Рішенням від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 ВККС, відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, призначила кваліфікаційне оцінювання 999 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді. З-поміж них - суддя Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5

01 листопада 2017 року та 16 грудня 2017 року ОСОБА_5 пройшов тестування на перевірку особистих морально-психологічних якостей, загальних здібностей.

Відповідно до рішення Комісії від 29 січня 2018 року № 7/зп-18 проведення іспиту під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, призначеного згідно з рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17, для суддів апеляційних судів (кримінальна спеціалізація), з-поміж яких є і позивач, призначено на 14 лютого 2018 року. У тому ж рішенні Комісія визначила, зокрема, таку черговість стадій складення іспиту: перша стадія - анонімне письмове тестування; друга стадія - виконання практичного завдання (пункт 2 рішення).

У пункті 3 рішення від 29 січня 2018 року № 7/зп-18 Комісія встановила, що мінімально допустимий бал іспиту - 50 відсотків від максимально можливого бала у разі набрання суддею: 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складення анонімного письмового тестування; 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання.

За змістом пункту 4 вказаного рішення для суддів апеляційних судів кількість запитань у тестовому завданні становить 100, практичних завдань - одне.

14 лютого 2018 року ОСОБА_5 склав анонімне письмове тестування, за результатами якого набрав 81 бал з 90 можливих та виконав письмове практичне завдання, за результатами якого набрав 41 бал з максимальних 120.

За наслідками визначення результатів кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді за підсумками іспиту суддів місцевих та апеляційних судів та вирішення питання щодо допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди» ВККС прийняла рішення від 26 квітня 2018 року №552/ко-18, яким суддю апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5 визнано такими, що не склав іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року № 7/зп-18; йому відмовлено у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє і проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17; визнано таким, що не відповідає займаній посаді та рекомендовано Вищій раді правосуддя розглянути питання про його звільнення з посади судді апеляційного суду Тернопільської області.

У спірному Рішенні Комісія зазначила, що відповідно до вимог підпунктів 5.1.1.1 та 5.1.1.2 пункту 5 глави 6 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення максимально можливий бал за показником рівня знань у сфері права становить 90 балів, за показником рівня практичних навичок та умінь у правозастосуванні - 120 балів. Суддя ОСОБА_5 за результатами складення анонімного письмового тестування отримав 81 бал, за виконання практичного завдання - 41 бал.

З посиланням на пункт 9 розділу V «Особливості проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді» Положення та на рішення від 29 січня 2018 року № 7/зп-18 (в частині визначення мінімально допустимих балів) Комісія констатувала, що оскільки за результатами виконання практичного завдання суддя ОСОБА_5 отримав менше 50 відсотків від максимально можливого бала, він не склав іспиту, тому не може бути допущеним до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє і проведення співбесіди».

З наведених мотивів Комісія дійшла висновку, що суддя ОСОБА_5 не відповідає займаній посаді за критерієм професійної компетентності, у зв'язку з чим є підстави для того, щоб рекомендувати Вищій раді правосуддя розглянути питання про його звільнення із займаної посади.

Не погодившись з правомірністю Рішення, ОСОБА_5 звернувся з цим позовом до суду.

Колегія суддів при прийнятті рішення керувалася таким.

Згідно з підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до частини першої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

За частиною другою цієї статті критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII підставою для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом.

Згідно з частиною п'ятою статті 83 Закону № 1402-VIII Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

Відповідно до частини першої статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.

Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Вища кваліфікаційна комісія суддів України.

Згідно з частиною другою статті 85 Закону № 1402-VIII іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією.

Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації.

Вища кваліфікаційна комісія суддів України зобов'язана забезпечити прозорість іспиту. На кожному етапі та під час оцінювання результатів можуть бути присутніми будь-які заінтересовані особи.

Відповідно до частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Згідно з частиною другою статті 88 Закону № 1402-VIII суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

На виконання положень частини п'ятої статті 83 Закону № 1402-VIII Комісія рішенням від 3 листопада 2016 року № 143/зп-16 затвердила згадане Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення.

Відповідно до пунктів 4-6 розділу І «Загальні положення» Положення кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.

Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Комісія. Якщо не ухвалене інше рішення, першим етапом кваліфікаційного оцінювання є складення іспиту. У разі ухвалення рішення Комісії про зміну черговості етапів кваліфікаційного оцінювання порядок допуску до наступного етапу та застосування мінімально допустимих балів визначається зазначеним рішенням.

За результатами одного етапу кваліфікаційного оцінювання Комісія ухвалює рішення щодо допуску судді (кандидата на посаду судді) до іншого етапу кваліфікаційного оцінювання.

У преамбулі Порядку (затвердженого рішенням ВККС від 4 листопада 2016 року № 144/зп-16) зазначено, що він визначає порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі (у Порядку) - Закон).

Згідно з пунктами 1, 2 цього Порядку іспит - це встановлений Законом етап кваліфікаційного оцінювання, який є основним засобом виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону судді та/ або кандидата на посаду судді (далі - учасник іспиту).

Іспит проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності учасника іспиту здійснювати правосуддя у відповідному суді або для оцінювання відповідності учасника іспиту займаній посаді судді за критерієм професійної компетентності. Іспит відбувається шляхом складення учасником іспиту анонімного письмового тестування та виконання письмового практичного завдання.

Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення відповідність судді критерію професійної компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рівень знань у сфері права; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні; ефективність здійснення правосуддя; діяльність щодо підвищення фахового рівня (підпункти 1.1. - 1.4.).

За змістом пунктів 2 і 3 глави 2 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення показники «рівень знань у сфері права» та «рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні» оцінюються під час іспиту на підставі відповідно анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання.

Відповідно до пунктів 1-4 глави 6 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.

Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності.

Усі статистичні дані є допоміжними показниками у процесі кваліфікаційного оцінювання та мають бути досліджені у сукупності з якісними показниками.

Рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності професійної етики та доброчесності.

За змістом підпункту 5.1 пункту 5 глави 6 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення критерії компетентності оцінюються так: професійна компетентність (за показниками, отриманими під час іспиту) - 300 балів, з яких: рівень знань у сфері права - 90 балів (підпункт 5.1.1.1.); рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні - 120 балів (підпункт 5.1.1.2.); ефективність здійснення суддею правосуддя або фахова діяльність для кандидата на посаду судді - 80 балів (підпункт 5.1.1.3.); діяльність щодо підвищення фахового рівня - 10 балів (підпункт 5.1.1.4.); особиста компетентність - 100 балів (підпункт 5.1.2.); соціальна компетентність - 100 балів (підпункт 5.1.3.).

Згідно з підпунктом 6.1 пункту 6 глави 6 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення мінімально допустимим є бал, отриманий за результатами оцінки критерію кваліфікаційного оцінювання, який дозволяє судді (кандидату на посаду судді) продовжувати участь у кваліфікаційному оцінюванні.

Згідно з підпунктами 6.2.1-6.2.3 підпункту 6.2 пункту 6 глави 6 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення мінімально допустимий бал визначається для: анонімного письмового тестування; виконання практичного завдання; іспиту.

Відповідно до підпунктів 6.3., 6.4. пункту 6 глави 6 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення мінімально допустимі бали при складенні анонімного письмового тестування та виконанні практичного завдання визначаються рішенням Комісії за критеріальним методом відповідно до Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів. Мінімально допустимий бал при виконанні практичного завдання встановлюється для визначення мінімально допустимого бала іспиту.

Мінімально допустимий бал іспиту визначається рішенням Комісії за сумою мінімально допустимих балів анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання.

Відповідно до пункту 18 розділу V «Опрацювання матеріалів складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання» Порядку загальним результатом складення іспиту є сума балів, отримана учасником іспиту за результатами складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання.

Згідно з пунктами 7-9 глави 6 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами складення анонімного письмового тестування набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до виконання практичного завдання, припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами виконання практичного завдання набрав менше мінімально допустимого бала, допускається до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання у разі набрання ним мінімально допустимого бала іспиту.

Суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами етапу «Іспит» набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до етапу «Дослідження досьє та співбесіда», припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідність займаній посаді.

Згідно з пунктом 14 розділу ІІІ «Порядок проведення кваліфікаційного оцінювання» Положення іспит проводиться з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією.

Іспит складається з двох стадій: 1) складення анонімного письмового тестування; 2) виконання практичного завдання.

Рішення про черговість стадій проведення іспиту ухвалює Комісія. Якщо не ухвалене інше рішення, першою стадією іспиту є складення анонімного письмового тестування. У разі ухвалення рішення Комісії про зміну черговості стадій складення іспиту порядок допуску до наступної стадії та застосування мінімально допустимих балів визначається зазначеним рішенням.

Для цілей проведення іспиту Комісія на підставі відповідних рішень: 1) визначає мінімально допустимі бали анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання; 2) затверджує деперсоніфіковані (кодовані) та персоніфіковані (декодовані) результати анонімного письмового тестування та практичного завдання; 3) визначає мінімально допустимий бал іспиту та затверджує його результати.

Згідно з підпунктами 33.1.1. та 33.2.2. пункту 33 розділу ІІІ «Порядок проведення кваліфікаційного оцінювання» Положення у разі недопуску судді (кандидата на посаду судді) до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання за результатами попереднього етапу Комісія може ухвалити рішення про: непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді (у випадку проведення кваліфікаційного оцінювання з метою визначення здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді); невідповідність судді займаній посаді (у разі проведення кваліфікаційного оцінювання з метою оцінювання відповідності займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)»).

Відповідно до пункту 1 розділу V «Особливості проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді» Положення організація та проведення кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності судді займаній посаді здійснюється за правилами, встановленими цим Положенням, з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

Згідно з пунктом 9 розділу V «Особливості проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді» Положення мінімально допустимий бал іспиту під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді ? 50 відсотків від максимально можливого бала, встановленого в межах цього іспиту.

Згідно з пунктом 10 розділу V «Особливості проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді» Положення за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді (підпункти 10.1. та 10.2.).

У цій справі суд встановив, що спірне Рішення відповідач ухвалив у зв'язку з тим, що суддя ОСОБА_5 за результатами виконання 14 лютого 2018 року практичного завдання (під час іспиту, який проводився в рамках кваліфікаційного суддів, зокрема, апеляційних судів, обраних безстроково до набрання чинності Законом України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII), призначеного відповідно до рішення ВККС від 20 жовтня 2017 року №106/зп-17) отримав 41 бал, що є менше 50 відсотків від максимального бала, який можна отримати на цій стадії (120).

Позивач не заперечує того, що кількість балів, які він отримав за виконання практичного завдання на цій стадії іспиту, є меншою за половину від максимально можливого бала за це завдання. Утім, з посиланням на пункт 8 глави 6 розділу ІІ Положення, наголошує на тому, що ця обставина усе ж не дозволяє допустити його до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання.

Так, за виконання тестових завдань він отримав 81 бал (з максимально можливих 90), і якщо додати його бали, які він отримав за результатами анонімного письмового тестування та за виконання практичного завдання (81+41), то отримана сума балів (122) становить більше 50 відсотків від максимально можливого бала, встановленого в рамках іспиту (як одного з етапів кваліфікаційного оцінювання), який, з огляду на максимально можливі бали за анонімне письмове тестування (90) і за виконання практичного завдання (120), становить 105 балів.

Підхід ВККС до визначення мінімально допустимого бала в межах «Іспиту» як і визначення результатів кваліфікаційного оцінювання, відрізняється від того, як його трактує позивач.

Встановивши мінімально допустимий бал іспиту під час кваліфікаційного оцінювання суддів, зокрема, апеляційних судів, в кількості, яка становитиме 50 відсотків від максимально можливого бала, встановленого в межах іспиту (що відповідає вимогам пункту 9 розділу V Положення), Комісія своїм рішенням від 29 січня 2018 року № 7/зп-18 деталізувала (конкретизувала) яким чином цей мінімально допустимий бал іспиту повинен розраховуватися (визначатися).

Зокрема, суддя вважатиметься таким, що набрав мінімально допустимий бал іспиту, якщо він набрав половину або більше половини від максимально можливого бала за складення анонімного письмового тестування та половину або більше половини від максимально можливого бала за виконання практичного завдання.

З урахуванням визначених у підпунктах 5.1.1.1. та 5.1.1.2 підпункту 5.1 пункту 5 глави 6 розділу ІІ Положення максимально можливих балів, які можна отримати за такими показниками критерію професійної компетентності судді як «рівень знань у сфері права» (90 балів) та «рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні» (120 балів), мінімально допустимим балом іспиту є 105 балів, який є сумою двох доданків: 45 балів і 60 балів, які власне і є кількісним виразом мінімального п'ятдесятивідсоткового прохідного балу, встановленого для кожної із двох вказаних стадій іспиту.

У випадку з позивачем, сума балів, яку він набрав за виконання практичного завдання (41 бал) становить менше 50 відсотків від максимально можливого бала на цій стадії іспиту, у зв'язку з чим Комісія дійшла висновку, що позивач на етапі іспиту не підтвердив своєї професійної компетентності.

Аналіз наведених положень законодавства в аспекті спірних правовідносин дає суду підстави погодитися з таким висновком відповідача з огляду на таке.

Закон № 1402-VIII визначив, що кваліфікаційне оцінювання включає два етапи: складення іспиту і дослідження досьє та проведення співбесіди (стаття 85). Поряд з тим, у Законі № 1402-VIII встановлено критерії цього кваліфікаційного оцінювання: компетентність, професійна етика та доброчесність (частина друга статті 83).

Щодо першого критерію, то він включає: професійну компетентність, особисту компетентність та соціальну компетентність.

Показники відповідності судді кожному із зазначених критеріїв кваліфікаційного оцінювання, а також засоби їх встановлення визначено у главі 2 розділу ІІ Положення.

За змістом положень пунктів 1, 2 і 3 цієї глави професійна компетентність встановлюється за чотирма показниками (рівень знань у сфері права, рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні, ефективність здійснення правосуддя, діяльність щодо підвищення фахового рівня), з яких лише перші два встановлюються під час іспиту за результатами анонімного письмово тестування та виконання практичного завдання відповідно. Інші показники, як висновується зі змісту пунктів 4-7 глави 2 розділу ІІ Положення, оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, та співбесіди.

За змістом частини другої статті 85 Закону № 1402-VIII іспит як основний засіб встановлення відповідності судді критерію професійної компетентності, є першим етапом кваліфікаційного оцінювання, зокрема на предмет відповідності судді займаній посаді, і від результату його складення залежить те, чи буде суддя допущений до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання (під час якого оцінюватимуться решта показників відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання), відповідно чи підтвердить відповідність займаній посаді за результатами кваліфікаційного оцінювання загалом.

Рівень знань у сфері права та рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні є самостійними (самодостатніми) показниками визначення рівня професійної компетентності судді, кожен з яких, відповідно до пунктів 2, 3 глави 2 розділу ІІ Положення, має на меті проявити і оцінити різні аспекти професійної підготовки і кваліфікації судді (які хоч і взаємопов'язані між собою з огляду сферу професійної діяльності, втім відмінні одне від одного за своєю суттю).

Зокрема, друга стадія іспиту націлена на те, щоб проявити аналітичні вміння судді, його здатність до оцінки та аналізу обставин правової ситуації, вміння виокремити істотні для певної ситуації факти, вміння висловити свої мотиви (міркування) і судження, застосовувати норми права і робити відповідні висновки, вичерпно обґрунтовувати свою позицію, а також грамотно викладати текст процесуального документа з урахуванням вимог закону.

Іншими словами, якщо складення анонімного письмового тестування дозволить оцінити теоретичні знання судді, те, наскільки він володіє нормами матеріального і процесуального права та обізнаний з правозастосовною практикою, то виконання практичного завдання дасть змогу зрозуміти і оцінити вміння судді застосовувати свої знання.

Оцінюючи рівень знань у сфері права (за показниками, визначеними у пункті 2 глави 2 розділу ІІ) шляхом письмового тестування, однак, не вдасться з'ясувати рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні, й незважаючи на те, що вказаний критерій професійної компетентності (рівень знань у сфері права) теж має істотне значення, усе ж він не може замінити чи частково збалансувати загальний результат іспиту (шляхом додавання балів). Позаяк йдеться про оцінювання відповідності судді займаній посаді, то така особа повинна підтвердити свою відповідність за усіма критеріями та відповідними їм показниками у тій послідовності, яку встановила Комісія.

За змістом пунктів 6.3, 6.4 пункту 6 глави 6 розділу ІІ Положення мінімально допустимий бал при виконанні практичного завдання встановлюється для визначення мінімально допустимого бала іспиту, який, своєю чергою, визначається за сумою мінімально допустимих балів анонімного письмово тестування і виконання практичного завдання.

Беручи до уваги положення пункту 14 розділу ІІІ Положення у поєднанні з підпунктами 6.2.1-6.2.3 підпункту 6.2 пункту 6 глави 6 розділу ІІ Положення, Комісія для цілей проведення іспиту має право своїм рішенням встановлювати мінімально допустимі бали анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання в межах іспиту і на цій основі визначати мінімально допустимий бал іспиту, відтак затверджувати його результати, що й було зроблено.

З урахуванням наведеного, а також відповідно до положень пункту 9 розділу V Положення, які встановлюють особливості кваліфікаційного оцінювання, у якому брав участь позивач, Комісія, для цілей проведення іспиту, призначеного рішенням ВККС від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-18, своїм рішенням від 29 січня 2018 року № 7/зп-18 встановила як мінімально допустимий бал для іспиту загалом, так і для анонімного письмового тестування і практичного завдання зокрема, як дві необхідні умови набрання мінімально допустимого бала в межах цього іспиту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з позицією відповідача, що оскільки позивач не набрав мінімально допустимого бала за виконання практичного завдання, він вважається таким, що не підтвердив своєї професійної компетентності на етапі іспиту загалом, відповідно не може бути допущений до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання.

Закон № 1402-VIII визначив вичерпний перелік підстав, за наявності яких рішення ВККС може бути оскаржене до суду та скасоване. Поряд з тим, розглядаючи адміністративну справу, суд виходить з того, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

З огляду на зазначене, враховуючи конституційні положення статті 55 Основного Закону і те, що вирішення спорів, що виникають за участю, зокрема, ВККС віднесено до юрисдикції адміністративного суду, при розгляді цієї справи суд не обмежуватиметься з'ясуванням лише визначених Законом № 1402-VIII підстав для оскарження і скасування рішення ВККС, а вирішуватиме справу з урахуванням засад адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 2 КАС визначено перелік критеріїв, на відповідність яким суд повинен перевірити рішення (дії, бездіяльність) суб'єкта владних повноважень у справах про їх оскарження.

Отож, у відповідності з вимогами Закону № 1402-VIII суд з'ясував, що: 1) кваліфікаційне оцінювання проводив повноважений склад членів ВККС; 2) рішення підписали усі члени ВККС, які брали участь у кваліфікаційному оцінюванні і брали участь у його ухваленні; 3) Рішення містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене Рішення відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС, зокрема таке прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та пропорційно.

З огляду на те, що підстав для задоволення вимог про скасування Рішення немає, відсутні також підстави для задоволення вимоги про зобов'язання Комісії допустити позивача до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання.

За правилами статті 139 КАС понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 250, 262, 266, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді

вирішила:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Вищої кваліфікаційної комісії України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20 листопада 2018 року.

Головуючий суддя М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

О. В. Білоус

В. М. Шарапа

Т. Г. Стрелець