Справа № 815/5345/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/5345/17

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

перекладача - Кучеренко А.М.;

апелянта ОСОБА_2 та його представника - адвоката ОСОБА_3;

представника ГУ ДМС України в Одеській області - Білоконь Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДМС України в Одеській області, заступника начальника управління - начальника відділу по роботі з шукачами захисту управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Голотенка Віталія Анатолійовича, заступника начальника Головного управління - начальника управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Максименка Анатолія Васильовича, управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині визнання недійсною реєстрації та визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

Короткій зміст позовних вимог.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області (далі - ГУ ДМС України в Одеській області), заступника начальника Головного управління - начальника управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області Максименка А. В., управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ «Про призупинення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, як потребує додаткового захисту» від 19 червня 2017 року №113, в частині визнання недійсної реєстрації до 24.07.2017 року, яка поставлена в довідці про звернення за захистом в Україні серії №006829.

До того ж, позовні вимоги ОСОБА_2 були звернуті до заступника начальника управління - начальника відділу по роботі з шукачами захисту управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області (далі - УПШЗСІ) Голотенка В.А. про визнання протиправними дій щодо внесення у довідку про звернення за захистом в Україні серії №006829 відміток, на підставі наказу від 19.06.2017 року № 113, про анулювання продовження терміну дії довідки до 24.07.2017 року та про призупинення розгляду заяви.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначив, що суб'єкт владних повноважень при прийнятті спірного рішення не врахував обставини того, що він знаходився в процедурі отримання захисту в Україні, а, отже, законно перебував на території України.

На думку позивача, положення п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового захисту» та п.14 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України зобов'язують органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, у разі оскарження їх рішень, продовжувати строк дії довідки про звернення за захистом в Україні, яка є підставою для законного перебування скаржника на території України.

Наступне, про що зазначив позивач, це те, що відповідач, в особі начальника УПШЗСІ Голотенко В.А., вносячи у довідку про звернення за захистом в Україні відмітку про анулювання продовження її дії до 24.07.2017 року діяв всупереч приписів ст. 19 Конституції України, позаяк його дії не засновані на законодавстві.

Мотивуючи своє звернення до суду ОСОБА_2 наголошував, що вказані дії відповідачів порушують його право на користування правами, наданими законами України, як шукачу захисту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення по суті спору, суд керувався положеннями Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649 (далі - Правила №649), які надають право територіальному органу ДМС призупинити розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у випадку неприбуття заявника до територіального органу ДМС, належним чином повідомленого про дату та час здійснення процедури, передбаченої цими Правилами, без поважних причин або без повідомлення ним причин неприбуття. У разі призупинення розгляду заяви довідка про звернення за захистом в Україні визнається недійсною.

На думку суду першої інстанції, аналіз викладених законодавчих норм дає підстави для висновку, що довідка про звернення за захистом в Україні визнається недійсною за умови прийняття територіальним органом ДМС наказу про призупинення заяви та не потребує додаткового прийняття рішення про її визнання недійсною.

Резюмуючи викладене, суд першої інстанції, беручи до уваги неоскарження позивачем п. 1 наказу ГУ ДМС України в Одеській області № 113 від 19.06.2017 року, яким призупинено розгляд його заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, дійшов висновку про недійсність спірної довідки та відповідно про недійсність записів про термін її дії.

Викладаючи встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції встановив, що позивач належним чином був повідомлений про дату та час здійснення процедури проведення анкетування, передбаченої цими Правилами, але не прибув до територіального органу ДМС без поважних причин та не повідомив про причини неприбуття.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву.

Адвокат ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_2, оскаржив ухвалене судове рішення, зазначаючи про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, про невідповідність висновків суду обставинам справи, про неправильне застосування норм матеріального права та про порушення норм процесуального права.

Так, апелянт звертає увагу на те, що п.5.3 Правил №649 встановлює право територіального органу ДМС визнати довідку про звернення за захистом в Україні недійсною, у разі призупинення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Втім, у спірному наказі визнано недійсною не саму довідку, а реєстрацію до 24.07.2017 року, яка проставлена у ній, на що суд першої інстанції уваги не звернув, дійшовши помилкового висновку про правомірність дій відповідачів.

Далі, представник апелянта наголошує на тому, що судом першої інстанції не надано правової оцінки тому, що під час прийняття спірного наказу тривало судове оскарження рішень територіального органу ДМС, прийнятих щодо заяви ОСОБА_2 від 28.12.2015 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

На думку представника, Закон України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового захисту» чітко встановлює, що довідка про звернення за захистом в Україні є дійсною аж до остаточного визначення статусу заявника. Окрім того, положення вказаного Закону, не встановлюють можливості призупинення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та визнання недійсною довідки.

Разом з тим, на противагу викладених положень Закону, п.5.3 Правил №649 встановлює інші повноваження територіальних органів ДМС, що є, за твердженням апелянта, неприпустимим, оскільки суперечить ч.3 ст.7 КАС України.

Останнє, про що зазначає представник ОСОБА_2, це відсутність на законодавчому рівні випадків, за яких може бути анульовано довідку про звернення за захистом в Україні або строк дії такої довідки і відповідно відсутні повноваження посадової особи територіального органу ДМС вносити до наведеної довідки інформацію щодо призупинення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДМС України в Одеській області наполягає на тому, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не містять у собі підстав вважати рішення неправосудним.

Апелянт та його представник у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали доводи викладені в апеляції та просили їх задовольнити.

Представник ГУ ДМС України в Одеській області в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації, визнаний інвалідом ІІ групи.

Наприкінці грудня 2012 року останній виїхав з території РФ до Республіки Білорусь і знаходився там до березня 2013 року, проживаючи у родичів.

Як слідує із пояснень позивача, які він надавав посадовим особам територіальних органів ДМС, йому двічі було відмовлено у наданні захисту в Республіці Білорусь.

Прибувши на територію України, позивач у 2014 році звернувся до ГУ ДМС України в м. Києві за отриманням міжнародного захисту.

Розглянувши відповідні документи, даним суб'єктом владних повноважень був прийнятий наказ №304 від 10.06.2014 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту за підставами, що заява є очевидно необґрунтованою.

31.07.2014 року ОСОБА_2 виїхав з території України до Білорусії, а у вересні 2014 року повернувся до Російської Федерації.

У листопаді 2014 року, повернувшись до України, ОСОБА_2 звернувся до ГУ ДМС України у Львівський області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наказом ГУ ДМС України у Львівський області від 11.12.2014 року №201 позивачу було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами судового оскарження вказаного наказу, у задоволенні вимог позивача було відмовлено.

28.12.2015 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту (т.4 а.с.33-34).

29.12.2015 року ГУ ДМС України в Одеській області, на підставі п.6 ст.5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», прийняло наказ №248 про відмову в прийнятті зазначеної заяви.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його до суду і постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2016 року у справі № 815/1020/16 спірний наказ був скасований та зобов'язано ГУ ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

11.10.2016 року ОСОБА_2 видано довідку про звернення за захистом в Україні серії №006829, строком дії до 11.11.2016 року, проведено анкетування та призначено дату співбесіди (т.5 а.с.9).

20.10.2016 року управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області прийнято висновок щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.78-90 т.5).

20.10.2016 року ГУ ДМС України в Одеській області прийняло наказ № 201 про відмову громадянину Російської Федерації ОСОБА_2 в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т.5 а.с.91).

Дана відмова була оскаржена ОСОБА_2 до суду та за результатами судового розгляду його позову, рішенням суду, яке набрало законної сили 24.05.2017 року, було визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДМС України в Одеській області від 20.10.2016 року №201 щодо відмови в оформленні документів для надання позивачу статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні і зобов'язано повторно розглянути питання про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (справа №815/5519/16).

За цей час, термін дії довідки №006829 неодноразово продовжувався і остання дата терміну її дії зазначена - 24.01.2017 року (т.2 а.с.190).

Із матеріалів особової справи №2015ОD0339 заявника громадянина РФ ОСОБА_2 вбачається, що він з 20.01.2017 року по 28.02.2017 року перебував на обстеженні та лікування в КУ «Одеський обласний центр психічного здоров'я» (довідка від 23.03.2017 року, т.6 а.с.38).

Із виписки з медичної картки стаціонарного хворого слідує, що позивач страждає дисцикуляторною енцефалопатією ІІ ст., декомпенсацією, вираженими цефалічними вестибулаопатичними синдромами, церебральним атеросклерозом, а також йому поставлений діагноз - органічний емоційно-лабільний (астенічний) розлад (т.6 а.с.59-61).

Зазначений документ підтверджує достовірність пояснень ОСОБА_2 від 26.06.2017 року про те, що він з 01.05.2017 року по 13.05.2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Одеській клінічній лікарні і не був повідомлений про те, що 14.06.2017 року йому призначено співбесіду в ГУ ДМС України в Одеській області.

У зазначених поясненнях позивач просив визнати причини неявки такими, що викликані поважними причинами та поновити розгляд його заяви, при цьому здійснювати такий розгляд із наступного тижня, а саме: з 03.07.2017 року по 07.07.2017 року.

На вказаних поясненнях присутня резолюція керівника щодо проведення зазначених дій, адже є підстава - знаходження в лікарні (т.6 а.с.64).

Дійсно, в особовій справі є повідомлення ГУ ДМС України в Одеській області на адресу ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) від 06.06.2017 року про необхідність з'явитися 14.06.2017 року для проведення протоколу співбесіди на виконання рішень судів (т.6 а.с.42). Проте, відомості про надіслання та отримання позивачем вказаного повідомлення в матеріалах справи відсутні.

Далі, є дві дати про повідомлення, 14.06.2017 року, позивача щодо проведення з ним співбесіди, а саме: це дата - 16.06.2017 року (т.6 а.с.40), а також дата - 20.06.2017 року (т.6 а.с.41).

У вказаних повідомленнях позивача попереджають про наслідки його неявки до територіального підрозділу ДМС у вигляді призупинення розгляду його заяви. Докази про те, яким чином дані відомості доведені до позивача, в матеріалах справи відсутні.

Судом досліджені у судовому засіданні відеозаписи, що зроблені працівниками територіального органу ДМС про явку позивача до вказаної установи від 14.06.2017 року та від 23.06.2017 року.

Так, із відеозапису, датованого 14.06.2017 року вбачається, що о 15 годині позивач з'явився до відповідного відділу разом із представником ЗМІ, але відмовився від спілкування з посадовою особою територіального органу ДМС та покинув установу.

Як слідує з відеозапису від 23.06.2017 року ОСОБА_2 під підпис було повідомлено про те, що дата проведення анкетування відбудеться 26.06.2017 року об 11 год.

При цьому, ОСОБА_2 наполягав на участі, при проведенні співбесіди, перекладача та адвоката. Відповідний документ присутній в матеріалах справи (т.6 а.с.62).

Незважаючи на те, що за останнім повідомленням про призначення дати проведення анкетування, позивачу була призначена співбесіда на 26.06.2017 року, 19.06.2017 року заступником начальника управління - начальником відділу по роботі з шукачами захисту Голотенко В.А. винесено вмотивоване подання про призупинення розгляду заяви громадянина РФ ОСОБА_2

У цьому поданні, вказана посадова особа підтвердила, що в телефонній розмові ОСОБА_2 вказав про знаходженні у лікарні, про те, що він не отримував будь-яких повідомлень від органів міграційної служби та про намір 14.06.2017 року особисто з'явитися до територіального органу ДМС.

Далі, Голотенко В.А. зазначив про відмову ОСОБА_2 ознайомитися зі змістом повідомлення про призначення протоколу співбесіди на 16.06.2017 року та про уникнення заявником процедурних заходів для вирішення питання про визнання особою біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. На підставі встановлених фактів Голотенко В.А. дійшов висновку, що реєстрація, яка поставлена в довідці про звернення за захистом в Україні серії №006829, а саме: строк до 24.07.2017 року, слід вважати недійсним (т.2 а.с.180-182).

19.06.2017 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято наказ № 113, яким призупинено розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Російської Федерації на установчі дані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, особова справа № 2015OD0319 та визнано недійсною реєстрацію до 24.07.2028 року, яка поставлена в довідці про звернення за захистом в Україні серії 006829 (т.2 а.с.185).

Також, відповідачем у справі Голотенко В.А. було внесено до довідки про звернення за захистом в Україні серії №006829 навпроти відмітки про термін дії довідки до 24.07.2017 року запис «анульовано» та запис «розгляд заяви призупинено на підставі наказу УПШЗСІ ГУ ДМС від 19.06.2017 року №113» (т.2 а.с.190).

18.12.2017 р. на адресу ГУ ДМС України в Одеській області надійшла заява ОСОБА_2 від 14.12.2017 року про відкликання його заяви за міжнародним захистом в Україні (т.6 а.с.22).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частина 2 статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні.

Пункт 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлює, що довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

На виконання пункту 2 статті 27 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», з метою організації прийняття заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту були затверджені відповідні Правила за №649.

Розділ V Правил №649 регулює розгляд заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Даним розділом, зокрема встановлено, що уповноважена посадова особа територіального органу ДМС повинна провести співбесіду із заявником або його законним представником з метою виявлення додаткової інформації, що необхідна для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником під час подання заяви, результати оформити протоколом, долучає до особової справи заявника всі документи, підготовлені та отримані територіальним органом ДМС під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, включаючи результати медичного обстеження, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Далі, в пункті 5.3. встановлено, що розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути припинений на будь-якому етапі за відповідним клопотанням заявника.

Рішення про припинення розгляду заяви оформлюється наказом органу, в якому на розгляді перебуває особова справа заявника.

Розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути призупинено за ініціативою територіального органу ДМС у випадку неприбуття заявника до територіального органу ДМС, належним чином повідомленого про дату та час здійснення процедури, передбаченої цими Правилами, без поважних причин або без повідомлення ним причин неприбуття. У разі призупинення розгляду заяви довідка про звернення за захистом в Україні визнається недійсною.

Рішення про призупинення розгляду заяви оформлюється наказом територіального органу ДМС за вмотивованим поданням уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС, на яку покладено обов'язок щодо розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Наказ ГУ ДМС в Одеській області від 19.06.2017 року про призупинення розгляду заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту побудований на вимогах пункту 5.3 Правил №649, де зазначено, що це можливо за ініціативою територіального органу ДМС у випадку неприбуття заявника до територіального органу ДМС, належним чином повідомленого про дату та час здійснення процедури, передбаченої цими Правилами, без поважних причин або без повідомлення ним причин неприбуття.

Суд першої інстанції вважав встановленими обставини про те, що позивач належним чином був повідомлений про дату та час здійснення процедури співбесіди, але не з'явився на вказану процедуру без поважних причин та не повідомив про причин неприбуття.

Водночас вказані доводи суду не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції, з'ясовуючи фактичні обставини справи, встановив, про відсутність належного сповіщення позивача на 16.06.2017 року щодо проведення процедури співбесіди.

Відеозапис, на якій посилається територіальний орган ДМС, як на доказ того, що позивачу було запропоновано ознайомитись зі змістом повідомлення та призначити дату співбесіди, не підтверджує дані факти. На вказаному відеозапису зафіксована ухвала суду апеляційної інстанції та пропозиція посадової особи територіального органу ДМС вирішити процедурні питання.

Судом апеляційної інстанції достовірно встановлено, що належним чином позивач повідомлений про дату та час проведення співбесіди на 26.06.2017 року - 23.06.2017 року.

За таких умов, спірний наказ, де підставами для його прийняття слугували неявка позивача без поважних причин, є необґрунтованим, оскільки не відповідає, наявним в особистій справі позивача, доказам.

Суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення про відмову в задоволенні позову, зауважив про те, що неоскарження ОСОБА_2 п.1 спірного наказу №113 від 19.06.2017 року, яким призупинено розгляд його заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, автоматично тягне за собою недійсність довідки про звернення за захистом в Україні та відповідно і записи про термін її дії.

Колегія суддів не може погодитися з такою правовою позицією за наступними підставами.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частини 3 та 4 ст. 9 КАС України встановлює, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З огляду на викладене, незважаючи на те, що позивач оскаржував наказ лише в частині визнання недійсною реєстрації, суд першої інстанції, повинен був пересвідчитися, що рішення суб'єкта владних повноважень відповідає принципам законності та обґрунтованості.

Розглядаючи доводи апеляції про те, що відповідачі, визнаючи недійсною реєстрацію позивача, що проставлена в довідці про звернення за захистом в Україні, діяли не в спосіб передбачений законодавством України, колегія суддів бажає зазначити наступне.

Як обґрунтовано зазначив апелянт, п.5.3 Правил №649 наділяє суб'єкта владних повноважень призупинити розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що тягне за собою визнання довідки недійсною.

Водночас вказаним нормативним актом не встановлено повноваження посадових осіб органів ДМС визнавати недійсною реєстрацію, що проставлена в довідці про звернення за захистом в Україні, що дає підстави погодитись з апелянтом про протиправність даного пункту спірного наказу.

Досліджуючи доводи апелянта про те, що знаходження позивача в процедурі судового оскарження рішення суб'єкта владних повноважень щодо нерозгляду його заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позбавляє ГУ ДМС України в Одеській області приймати рішення про визнання недійсною реєстрації, що зазначена в довідці про звернення за захистом в Україні, колегія суддів встановила наступне.

Прийняття територіальним органом ДМС рішення про призупинення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту за обставинами зазначеними в п.5.3 Правил №649, не пов'язане з обставинами наявності процедури судового оскарження рішень органів міграційної служби.

Проте, визнання терміну реєстрації, що зазначена в довідці про звернення за захистом в Україні недійсним та проведення записів щодо її анулювання, безпосередньо в самій довідці є, на думку колегії суддів таким, що суперечить Закону України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового захисту», який встановлює, що довідка про звернення за захистом в Україні є дійсною аж до остаточного визначення статусу заявника.

Як наслідок колегія суддів, вважає правильною вказану правову позицію представника апелянта.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вважаючи встановленими обставини, що мають значення для вирішення справи, не звернув уваги на те, що вони не доведені суб'єктом владних повноважень належними та допустимими доказами, а також неправильно розтлумачив п.5.3 Правил №649 щодо повноважень суб'єкта владних повноважень при прийнятті рішення про призупинення заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зазначені обставини, відповідно до ст. 317 КАС України, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та для прийняття нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року - скасувати.

Ухвалити у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДМС України в Одеській області, заступника начальника управління - начальника відділу по роботі з шукачами захисту управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Голотенка Віталія Анатолійовича, заступника начальника Головного управління - начальника управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Максименко Анатолія Васильовича, Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині визнання недійсною реєстрації та визнання протиправними дій - нове рішення про задоволення позову.

Визнати протиправними дії заступника начальника управління - начальника відділу по роботі з шукачами захисту управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління ДМС України в Одеській області Голотенка В.А. щодо внесення у довідку про звернення за захистом в Україні серії №006829 на ім'я ОСОБА_2 відміток, на підставі наказу управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції від 19.06.2017 року №113, про анулювання продовження терміну дії довідки до 24.07.2017 року та про призупинення розгляду заяви.

Визнати протиправним та скасувати наказ «Про призупинення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, як потребує додаткового захисту» від 19 червня 2017 року №113, в частині визнання недійсної реєстрації до 24.07.2017 року, яка поставлена в довідці про звернення за захистом в Україні серії №006829.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 20.11.2018 року.