Справа № 0240/3187/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2018-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

18 жовтня 2018 р. Справа № 0240/3187/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області ( вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування, викладеної у листі від 30.05.2018 р. за №К-16249/0-2462/95-18, відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Андріяшівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області (за межами населеного пункту) та зобов'язати повторно розглянути заяву про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Андріяшівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в 2017 році ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розроблення документів із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га на території Андріяшівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, за результатами розгляду якого 25.09.2017 р. відмовлено. Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із вимогою його скасувати. Рішенням суду від 18.04.2018 року оскаржувану відмову визнано протиправною та скасовано її, а також зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 На виконання рішення суду Головним управлінням повторно розглянуто клопотання позивача щодо надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) орієнтовною площею 2,00 га на території Андріяшівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області від 23.08.2017 року та 30.05.2018 року № К-16249/0-2462/0/95-18 відмовлено у наданні такого дозволу. Не погоджуючись із відмовою, позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 18.09.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 18.10.2018 р. без виклику (повідомлення) сторін в порядку спрощеного позовного провадження.

10.10.2018 р. представник відповідача подав відзив на позов (вх.№45025), в якому вказав, що земельна ділянка, на яку бажає позивач отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою, із таким клопотанням не звертався, натомість позивач звертався із клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 2,00 га на території Андріяшівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області.

Окрім того зазначив, що відповідно до ч.1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до вимог чинного законодавства, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється у разі коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право а земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натурі (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками.

Згідно ч.5 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частині шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Враховуючи вищевикладене, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій, вважає доводи позивача не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

21.08.2017 ОСОБА_1 звернувся із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 2,00 га на території Андріяшівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області.

Згідно опису прийнятих документів до вказаного клопотання позивачем додано викопіювання із кадастрової карти, копії паспорта та ідентифікаційного номера, довідка сільської ради про наявність рішення щодо передачі земельної ділянки, клопотання про дозвіл на розробку.

За наслідком розгляду вказаного звернення, відповідачем 25.09.2017 надано відповідь № К-16249/0-8123/6-17, якою позивачу повідомлено, що відповідно до представлених документів місце розташування земельної ділянки зазначене на графічних матеріалах не відповідає схемі землеустрою документації по формуванню території сільської ради, а також не містить обґрунтованих рішень організації раціонального використання та охорони земель, а саме здійснюється перерозподіл земель без врахування потреби сільського господарства та розвитку території.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду.

Рішенням суду від 18.04.2018 року оскаржувану відмову визнано протиправною та скасовано її, а також зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту земелеустрою.

На виконання рішення суду Головним управлінням повторно розглянуто клопотання позивача. Однак встановлено, що із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 не звертався, натомість, він звертався із клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 2,00 га на території Андріяшівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області.

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області ще раз розглянуло клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) орієнтовною площею 2,00 га на території Андріяшівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області від 23.08.2017 року та 30.05.2018 року № К-16249/0-2462/0/95-18 відмовило у наданні такого дозволу, мотивуючи свою позицію тим, що відповідно до ч.1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до вимог чинного законодавства, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється у разі коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право а земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натурі (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками. Згідно ч.5 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частині шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Земельні правовідносини регулюються Земельним Кодексом України (далі - ЗК України).

Частиною четвертою статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом "в" частини третьої статті 116 ЗК України встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара.

Із положень статті 118 ЗК України випливає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проектів щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме, невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 року (далі - Положення № 15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з підпунктів 31, 50 пункту 4 Положення №15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи, погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.

Пунктом 7 Положення №15 передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Оскільки спірна земельна ділянка належать до категорії земель сільськогосподарського призначення, саме до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області відноситься розгляд питання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 3 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, оцінюючи позицію сторони відповідача, викладену в оскаржуваній відповіді, судом встановлено, що ОСОБА_1 не звертався до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, натомість ОСОБА_1 21.08.2017 року звертався до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 2,00 га на території Андріяшівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області.

Позивачем не доведено та не представлено доказів, які вказують на неправомірність дій відповідача.

Докази, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи, спростовує показання позивача щодо неправомірності дій відповідача.

Отже, встановивши усі обставини звернення ОСОБА_1 із даним позовом, суд вважає доводи позивача безпідставними, оскільки останній не звертався до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Келецька,63, код 39767547).

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Копія вірна Суддя:

Секретар: