Справа № 132/3429/18
Суддя: Сєлін Є. В.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 132/3429/18
Провадження № 2-а/132/52/18
Рішення

Іменем України

13 листопада 2018 року місто Калинівка

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді СЄЛІНА Є.В.,

при секретарі - КУЛИК Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калинівка Вінницької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2018р. до суду звернулась ОСОБА_1 із вказаним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 0602/40100/18 від 21.08.2018р., якою її визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500грн., а провадження у цій справі закрити. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивачка посилається на те, що вона жодного автомобіля на територію України не ввозила. Так, повертаючись із Республіки Молдови від своїх родичів, та перетинаючи кордон в якості пасажира, вона передала документи, що посвідчують її особу водієві, щоб відмітити у пункті пропуску, при цьому жодних пояснень не надавала, документів не підписувала, зокрема щодо ввозу автомобіля для особистого користування. Вона не отримувала посвідчення водія, є інвалідом і ледь пересувається на милицях, а тому не могла бути водієм транспортного засобу, не мала потреби у його користуванні, та не мала можливості його придбати через відсутність грошових коштів. Впевнена, що потрапила до шахрайської схеми, а її документи були використані для шахрайського ввезення транспортного засобу.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 01.10.2018р. відкрите провадження за вказаним позовом.

Заперечуючи проти задоволення поданого позивачем адміністративного позову, відповідач подав 13.11.2018р. відзив, в якому просив відмовити у його задоволенні, посилаючись зокрема на те, що твердження позивача про те, що вона не ввозила транспортний засіб на територію України, спростовується матеріалами справи, а саме витягом з Автоматизованої системи митного оформлення ДФС «Інспектор», а саме дорученням на право користування та розпорядження транспортним засобом «MAZDA6», кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3, виданим на ім'я ОСОБА_1, на підставі якого, а також свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, його при ввезенні було задекларовано на позивача. Таким чином, факт видачі доручення, із зазначенням паспортних даних ОСОБА_1, а також надання його при перетині митного кордону із документами, що посвідчують її особу, свідчать про її обізнаність із фактом ввезення автомобіля на митну територію України на її ім'я.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, подавши письмову заяву, в якій просять справу розглянути за їх відсутності, на позовний вимогах наполягають та просять їх задовольнити, з підстав, зазначених в позові.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши письмову заяву, в якій просить у задоволенні позову позивачу відмовити, з підстав, викладених у відзові.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:

З матеріалів справи встановлено, що в ході митного контролю у пункті пропуску «Могилів-Подільський-Отач» відділу митного оформлення «Автомобільний» митного поста «Дністер» Вінницької митниці ДФС та оформлення 04.06.2018р. о 13год.01хв. легкового автомобіля марки «LADA LARGUS», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Україна) під керуванням ОСОБА_2, в якому слідувала в якості пасажира громадянка ОСОБА_1, було встановлено, що згідно інформації АСМО «Інспектор» та орієнтування № 241/02-80-24-01-ЕП від 02.05.2018р., остання 20.04.2018р. ввезла на митну територію України, через пункт пропуск «Могилів-Подільський-Отач» митного оформлення «Автомобільний» митного поста «Дністер» Вінницької митниці ДФС, у митному режимі «транзит», з метою особистого користування, легковий автомобіль марки «MAZDA6», кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3, без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів на строк, що передбачений ст.95 МК України.

У зв'язку з перевищенням позивачем строку транзитного перевезення автомобільного транспорту, встановленого ч.1 ст.95 МК України, головним державним інспектором відділу митного оформлення «Автомобільний» митного поста «Дністер» Вінницької митниці ДФС Пасічник М.І., в присутності ОСОБА_1, 04.06.2018р. був складений протокол про порушення митних правил № 0602/40100/18.

21.08.2018р. начальником Вінницької митниці ДФС Калашніковим В.В., за результатами розгляду матеріалів про порушення митних правил було винесено постанову, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винною у порушенні митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500грн.

Факт перевищення позивачем встановленого ст.95 МК України строку доставки транспортного засобу до митного органу підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем належними доказами. До цього висновку, суд приходить, виходячи з наступного:

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено частиною першою статті 381 МК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування з метою транзиту через митну територію України можливе лише за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу.

У статті 90 МК України міститься визначення поняття транзиту, зокрема, це митний режим, відповідно до якого товари або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною першою статті 93 МК України покладено обов'язок доставити у орган доходів і зборів призначення товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Пунктом першим частини першої статті ст.95 МК України встановлено строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Статтею 470 МК України встановлено відповідальність за недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів до органу доходів і зборів призначення, видача їх без дозволу органу доходів і зборів або втрата.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що у разі перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів застосовується адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ч.2 ст.95 МК України визначено, що до строків, вказаних у частині першій цієї статті, не включається час дії обставин, зазначених у ст.192 МК України, зокрема, неприбуття транспортного засобу до органу доходів і зборів призначення внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили.

Водночас, вказаною нормою на перевізника покладено обов'язок вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання, а також терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач до найближчого митного органу до завершення визначеного митницею строку транзиту про обставини подій, у зв'язку з якими порушено ці строки, та місцезнаходження товарів і транспортних засобів у випадку порушення строку транзиту внаслідок поломки транспортного засобу та і його ремонту не звернулася.

Слід також зазначити, що в контексті положень частини першої статті 460 МК України особа не підлягає адміністративній відповідальності, передбаченої цим Кодексом за умови вчинення порушень митних правил, передбачених, зокрема, статтею 470 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб. При цьому, такі обставини мають бути підтверджені відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично.

Однак, позивачем не було надано будь-яких підтверджуючих документів щодо аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд вважає, що позивач не доставила автомобіль марки «MAZDA6», з ідентифікуючими даними, описаними вище, до митного органу призначення, чим перевищила встановлений митним законодавством строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення.

Твердження позивача про те, що вона не ввозила вказаний легковий автомобіль на митну територію України, не надавала митному органу жодних документів та дозволу на ввезення вказаного автомобіля, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, згідно пункту 7 розділу І «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затверджених наказом Державної митної служби України №1118 від 17.11.2005, (далі - Правила №118) встановлено, що власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Згідно п. 9 Правил №1118 не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). Отже, при оформленні зобов'язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

Також, відповідно до п.3.1 ч.3 Розділу ІV Правил №118, у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територією України транспортного засобу, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом транспортного засобу, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого транспортного засобу здійснюється в усній формі.

Отже, твердження позивача про те, що вона взагалі не ввозила вказаний транспортний засіб на територію України і не має жодного відношення до нього, спростовується матеріалами справи, а саме витягом з Автоматизованої системи митного оформлення ДФС «Інспектор», а саме дорученням на право користування та розпорядження транспортним засобом «MAZDA6», кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3, виданим на ім'я ОСОБА_1, на підставі якого, а також свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, його при ввезенні було задекларовано на позивача. Таким чином, факт видачі доручення, із зазначенням паспортних даних ОСОБА_1, а також надання його при перетині митного кордону із документами, що посвідчують її особу, свідчать про її обізнаність із фактом ввезення автомобіля на митну територію України на її ім'я.

Щодо твердження позивача про вчинення шахрайських дій щодо неї третьою особою, що полягали у ввезенні на її ім'я та без її згоди автомобіля з іноземною реєстрацією та внесення службовими особами митного органу завідомо неправдивих відомостей до електронних журналів пунктів пропуску АСМО «Інспектор», то такі не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що згідно з ч.6 ст.78 КАС України підставою для звільнення від доказування може бути вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили.

Твердження позивача щодо відсутності у неї права на керування транспортним засобом не можна вважати обґрунтованими, оскільки наявність права на керування транспортним засобом не входить до переліку документів, необхідних для здійснення митного контролю та оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України. Відсутність у позивача посвідчення водія на право керування транспортним засобом не спростовує факту ввезення нею на територію України транспортного засобу.

Слід зауважити, що необізнаність особи, яка ввезла автомобіль на територію України, про теперішнє місцезнаходження автомобіля не звільняє її від відповідальності за вчинення правопорушення за частиною 3 статті 470 МК України.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд приходить до переконання, що посадовою особою митного органу правомірно було прийнято рішення про наявність в діях позивача складу правопорушення, внаслідок чого винесено постанову про порушення митних правил. Відповідач довів правомірність своїх дій. Натомість позивач не довів тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.529 МК України, постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем пропущений строк з поважних причин, а тому він повинен бути поновлений.

На підставі викладеного, керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст. 132-1, 251, 256, 258, 268, 279, 280, 283-285 КУпАП, ст.ст.6, 10, 11, 12, 17, 70, 71, 94, 159-163, 171-2 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови в справі про порушення митних правил № 0602/40100/18 від 21 серпня 2018 року.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил № 0602/40100/18 від 21 серпня 2018 року - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Калинівський районний суд Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Є.В. Сєлін