Справа № 802/1415/18-а
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1415/18-а Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Руслана Миколаївна

Суддя-доповідач: Іваненко Т.В.

15 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Пенькас В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року (місце ухвалення рішення - м. Вінниця, повний текс виготовлено 17.08.2018 року) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2018 року до суду звернувся позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги. В обґрунтування позовної вимоги зазначав, що 12.03.2018 року ГУ ДФС у Вінницькій області сформовано вимогу про сплату недоїмки №Ф-186-17, відповідно до якої позивачу нараховано борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 12245,64 грн.

Із вказаною вимогою позивач не погодився, вважає її протиправною мотивуючи тим, що він є інвалідом третьої групи. Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" він звільнений від сплати за себе єдиного внеску та може сплачувати останній виключно на умовах добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2018 №Ф-186-17 у сумі 12245,64 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, з підстав в ній викладених.

Позивач щодо задоволення апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 16.03.2009 року, номер запису про реєстрацію: 2 002403. Позивач є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 31.05.2012 року та перебуває на спрощеній системі оподаткування (друга група).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ№551680 від 18.02.2014 року позивач є інвалідом третьої групи (загальне захворювання). Інвалідність встановлена безстроково.

Відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_2 від 14.11.2014 року позивач отримує пенсію по інвалідності.

ОСОБА_2 помилково подав до Немирівської ОДПІ звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік та за 2017 рік по формі №Д5, який зареєстровано у Немирівській ОДПІ відповідними датами, що підтверджується квитанціями №2 від 08.02.2017 року та №2 від 24.01.2018 року про електрону реєстрацію поданих звітностей по формі додатку №5. Відповідно до вказаних звітів позивач визначив собі зобов'язання зі сплати ЄСВ за 2016 рік в сумі - 3797,64 грн., а за 2017 рік в сумі - 8448,00 грн.

ГУ ДФС у Вінницькій області сформувало вимогу, згідно якої позивачу було нараховано зобов'язання зі сплати ЄСВ за 2016-2017 роки на загальну суму 12245,64 грн та, як зазначає позивач, за результатами поданого звіту за 2016 рік жодних вимог про сплату боргу не виносилось, а вимога була винесена сумарно за два звітні роки, а саме 2016-2017 роки єдиною сумою лише 12.03.2018 року.

Не погоджуючись із вимогою, позивач звернувся із скаргою до відповідача, що підтверджується описом вкладення за поштовою квитанцією про направлення поштового відправлення.

Згідно відповіді від 11.04.2018 за №3510/я/02-32-55-02 позивачу відмовлено у задоволені скарги, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що позивач ФОП ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи та перебуває на спрощеній системі оподаткування, суд прийшов до висновку, що позивач на підставі положень частини 4 статті 4 Закону №2464-VI звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів з вказаним висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464), Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058).

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 та підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-5, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з статтею 1 Закону № 1058 пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 2464 (в редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" від 07 липня 2011 року № 3609, який набув чинності з 06 серпня 2011 року), особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Виходячи із зазначених правових норм, право не сплачувати єдиний внесок поширюється на фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та є пенсіонерами за віком або інвалідами, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Як зазначалось вище позивач є особою з інвалідністю, отримує пенсію по інвалідності, відповідно він звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач укладав договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. При цьому, суд також враховує аргументи позивача, які не спростовані відповідачем, про те, що позивач не подавав заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що сформована ГУ ДФС у Вінницькій області вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-186-17 від 12.03.2018 є протиправною та, як наслідок, підлягає скасуванню.

Вказана правова позиція узгоджена з практикою Верховного суду, викладеною у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №806/1575/16.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 листопада 2018 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.