Справа № 826/3169/17
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 листопада 2018 року

Київ

справа №826/3169/17

адміністративне провадження №К/9901/65741/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С. С.,

суддів: Васильєвої І. А., Юрченко В. П.,

розглянувши касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 у справі №826/3169/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Інвестцентробуд» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про припинення податкової застави,

УСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Інвестцентробуд» звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просило: припинити податкову заставу майнового комплексу загальною площею 2050,6 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Леваневського, 5, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, що накладений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31935424 від 19.10.2016 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Янович Іванною Ярославівною; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження №16973698, що накладений в інтересах ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо податкової застави майнового комплексу загальною площею 2 050,6 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Леваневського, 5, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2017 позов задоволено.

За приписами підпункту тринадцятого пункту першого Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

Абзацом першим частини другої статті 186 КАС України в редакції, чинній станом на день прийняття судом першої інстанції оскаржуваної постанови, було встановлено, що апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Питання, пов'язані з набранням судовим рішенням законної сили до 15.12.2017 були врегульовані статтею 254 КАС України у відповідній редакції, за змістом частини п'ятої якої постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Зі змісту матеріалів касаційної скарги, а також ухвал, постановлених у даній справі Київським апеляційним адміністративним судом й наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається наступне.

Постанова суду першої інстанції прийнята за наслідками розгляду справи в порядку письмового провадження й направлена відповідачеві 13.12.2017.

У межах строку апеляційного оскарження відповідач подав апеляційну скаргу, яка однак ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.01.2018 була повернута особі, яка її подала, з огляду на невиконання останньою у межах встановленого судом строку вимог процесуального закону стосовно надання документа про сплату судового збору, як це передбачено пунктом першим частини п'ятої статті 296 КАС України.

В подальшому 04.04.2018 Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві повторно подала апеляційну скаргу, яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 також була повернута особі, яка її подала, згідно з приписами частини другої статті 298 КАС України з огляду на неусунення недоліку щодо надання документа про сплату судового збору.

25.07.2018 Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві втретє подала апеляційну скаргу.

Порушуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження, відповідач, як на поважні підстави для цього, посилався на відсутність можливості своєчасної сплати судового збору з огляду на блокування органами Державної казначейської служби України рахунків податкового органу у зв'язку із здійсненнями безспірного списання коштів на підставі виконавчих листів стосовно стягнення грошових сум з заявника, який, до того ж вчиняв активні дії, спрямовані на апеляційне оскарження судового рішення.

Втім наведені відповідачем підстави для поновлення строку апеляційного оскарження визнані судом неповажними, у зв'язку з чим ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2018 апеляційну скаргу залишено без руху й встановлено десятиденний з дня отримання копії ухвали строк, упродовж якого податковий орган мав право навести інші підстави для поновлення цього строку.

До закінчення встановленого судом строку відповідач надіслав до суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку апеляційного оскарження, в обґрунтування якої зазначав, що звернувся з апеляційною скаргою у межах річного строку, встановленого частиною другою статті 299 КАС України, й наразі відбувається перший етап структурної реорганізації Державної фіскальної служби та її територіальних органів, у рамках якого районні податкові інспекції фактично перетворені в центри обслуговування платників, при цьому заявником забезпечено сплату судового збору.

Названі податковим органом підстави для поновлення строку апеляційного оскарження Київський апеляційний адміністративний суд визнав неповажними та ухвалою від 25.09.2018 відмовив у відкритті апеляційного провадження у справі згідно з положеннями пункту четвертого частини першої статті 299 КАС України.

Визнаючи неповажними вказані відповідачем підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд зазначив, що сама по собі сплата судового збору суб'єктом владних повноважень не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції за відсутності належного підтвердження вчинення таким суб'єктом дій, спрямованих на забезпечення апеляційного оскарження судового рішення. Посилання ж особи, яка подала апеляційну скаргу, на здійснення реорганізації територіальних органів ДФС як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження суд визнав безпідставними, адже не налагоджена належним чином внутрішня організаційна діяльність органу державної влади не може вважатися об'єктивною та непереборною причиною пропуску процесуального строку. Суд апеляційної інстанції відхилив і доводи заявника щодо наявності у нього права на подання апеляційної скарги упродовж річного строку, передбаченого частиною другою статті 299 КАС України, оскільки жодних поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження податковим органом вказано не було.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга ґрунтується на тому, що суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, допустив порушення норм процесуального права та, як наслідок помилково відмовив у відкритті апеляційного провадження у даній справі, оскільки підстави, вказані для поновлення строку апеляційного оскарження, на думку податкового органу, є поважними.

Водночас за приписами пункту п'ятого частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

В свою чергу згідно з пунктом другим частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі, Київський апеляційний адміністративний суд виходив з того, що відповідач пропустив строк апеляційного оскарження й наведені відповідачем підстави для поновлення цього строку є неповажними.

Із такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується й Верховний Суд.

Так, статтею 129 Конституції України як одну з основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Із зазначеною правовою нормою Основного Закону України кореспондуються пункт шостий частини третьої статті 2 КАС України, який відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а також стаття 13 цього Кодексу, якою визначено право учасників справи на апеляційний перегляд справи.

Механізм же реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовано Главою першою Розділу ІІІ КАС України.

Зокрема статтею 295 КАС України визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а пунктом першим частини п'ятої статті 296 цього Кодексу закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.

У відповідності з положеннями частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 КАС України).

Частиною другою названої норми процесуального права встановлено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб'єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб'єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов'язки.

В той же час до предмету правового регулювання наведеної норми КАС України не належать питання, пов'язані з визначенням часових меж, обчисленням і поновленням строку апеляційного оскарження, водночас остання лише визначає підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі й не встановлює строку (у межах одного року з дня складення повного тексту судового рішення) для подання (повторного подання) апеляційної скарги.

Також статтею 44 КАС України передбачено обов'язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п'ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов'язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов'язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження, а також належного оформлення апеляційної скарги.

Для цього відповідач як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Це стосується і заявників, які, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов'язків поряд з іншими учасниками справи, діють як суб'єкти владних повноважень й, до того ж, є бюджетними установами, фінансування яких здійснюється з Державного бюджету України, в тому числі щодо видатків на сплату судового збору, а відтак, кошти на вказані цілі повинні бути передбачені у кошторисі такої установи своєчасно і у повному обсязі з урахуванням здійснених видатків за минулий бюджетний період, що кореспондується з пунктами 44, 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228, якими, крім іншого, визначено, що штатні розписи бюджетних установ затверджуються в установленому порядку у місячний строк з початку року. До затвердження в установленому порядку кошторисів використання бюджетних коштів підставою для здійснення видатків бюджету є проекти зазначених кошторисів (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), засвідчені підписами керівника установи та керівника її фінансового підрозділу або бухгалтерської служби. У разі коли бюджетний розпис на наступний рік не затверджено в установлений законодавством термін, в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), а під час складання кошторисів на наступний рік враховуються обсяги здійснених видатків.

З огляду на наведене податковий орган не позбавлений можливості упродовж усього бюджетного року здійснювати видатки бюджету, передбачені для сплати судового збору, на підставі кошторису, а у разі його відсутності - проекту кошторису, тимчасового індивідуального кошторису, тимчасового розпису бюджету в обсязі, не меншому за розмір використаних бюджетних коштів у минулому періоді й, при цьому має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення своєчасної сплати судового збору.

Здійснення ж органами Державної казначейської служби України безспірного списання коштів з рахунків установи, зокрема, призначених на сплату судового збору і, як наслідок невиконання через це вимог закону і суду, своїх процесуальних обов'язків, не повинно впливати на можливість неухильного виконання вимог КАС України щодо дотримання строку апеляційного оскарження й оформлення апеляційної скарги, що, в свою чергу не може ставитись в залежність від правовідносин, у які податковий орган вступає в інших сферах його діяльності (з приводу грошових зобов'язань за виконавчими документами про стягнення коштів і їх примусового виконання тощо), оскільки ці фактори не є взаємопов'язаними.

Окрім цього пунктом другим частини третьої статті 2 КАС України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі приписи наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 КАС України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов'язки.

Отже держава в особі органів влади (податкових органів зокрема), що діють як суб'єкти владних повноважень та звертаються до суду з метою захисту інтересів у правовідносинах, які виникли з приводу реалізації ними публічно-владних управлінських функцій, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов'язків.

В контексті зазначеного апеляційний суд прийшов до правильного висновку про неповажність вказаних відповідачем підстав для поновлення строку апеляційного оскарження, які були пов'язані із факторами суб'єктивного характеру, як от неналежна організація претензійно - позовної роботи податкового органу й неналежне фінансування видатків бюджету податкової інспекції, призначених для сплати судового збору.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у даній справі, правильно застосував норми процесуального права, оскільки апеляційна скарга подана поза межами строку апеляційного оскарження й наведені податковим органом підстави для поновлення цього строку визнані неповажними.

За таких обставин касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки, у даному випадку, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні пункту п'ятого частини першої та частини другої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 333 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 у справі №826/3169/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Інвестцентробуд» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про припинення податкової застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач С. С. Пасічник

Судді: І. А. Васильєва

В. П. Юрченко