Справа № 1240/1980/18
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року справа №1240/1980/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року у справі № 1240/1980/18 (головуючий 1 інстанції Петросян К.Є. м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_2 (далі-позивач, ОСОБА_2) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру пенсійних виплат позивачу у зв'язку з втратою годувальника починаючи з 01.02.2018 року;

- зобов'язати відповідача зробити відповідний перерахунок пенсії позивачу у зв'язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину ОСОБА_3 у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 № 2148-VІІІ (а.с. 3-5).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року позов задоволено (а.с. 74).

Визнано противоправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, які полягають у зменшенні розміру пенсійних виплат ОСОБА_2, у зв'язку з втратою годувальника, починаючи з 01.02.2018 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області зробити перерахунок пенсії позивачу у зв'язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину ОСОБА_3 у відповідності до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ.

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.

Відповідач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 26.10.2016 року у справі № 2-а/415/2211/16-а зобов'язано управління здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 на неповнолітню дитину, у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_4 , виходячи з розміру 50% його пенсії 3 918 грн. 90 коп. На виконання зазначеної постанови, управлінням в межах покладених зобов'язань, здійснено розрахунок пенсії у зв'язку з втратою годувальника з 05.11.2016 року. Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 13.10.2017 року у справі № 415/3972/17 зобов'язано стягнути з управління на користь ОСОБА_2 недоотриману пенсію у зв'язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину ОСОБА_3 за період часу з 30.11.2015 року по 26.10.2016 року у розмірі 8 404,00 грн. Суму доплати за рішенням суду управлінням нараховано на виплатну відомість березня 2018 року. Згідно частини 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Вважає, що оскільки визначення розрахунку розміру пенсії позивачу у зв'язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину ОСОБА_3, провадиться на виконання постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 26.10.2018 року у справі № 2-а/415/2211/16-а та не відповідає розрахунку, встановленому нормами статей 27 та 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», провести перерахунок пенсії з 01.10.2017 року з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 року № 2148 - VІІІ, на думку відповідача, не має підстав (а.с. 80).

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, заслухав суддю - доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, перебуває на обліку в управлінні ПФУ в м.Лисичанську та отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину ОСОБА_3 (а.с.10,11,26,29,30,70).

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 26.10.2016 року у справі № 415/2211/16-а зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 на неповнолітню дитину, у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_4, виходячи з розміру 50% його пенсії 3918,90 грн (а.с.65-68).

Окрім того, постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 26.10.2016 року встановлено та не підлягають доказуванню наступні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.04.2008 року. Від спільного подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. При своєму житті ОСОБА_4 отримував пенсію за віком у сумі 3886,40 грн з 01.09.2015 року. Як вбачається з довідки, наданої УПФУ в м. Лисичанську Луганської області ОСОБА_4 отримував пенсію за віком у розмірі 3918,90 грн (а.с.65-68).

На звернення позивача щодо перерахунку розміру пенсії, відповідачем листом від 23.03.2018 року № 58/Ц-7 роз'яснено, що позивачу призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника за померлого чоловіка на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 25.10.2015 року у розмірі 1074,00 грн. Згідно рішення суду від 26.10.2016 року у справі № 415/2211/16-а розмір пенсії у зв'язку з втратою годувальника за померлого чоловіка на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 склав 1959,45 грн. При проведенні масового перерахунку відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ в автоматичному режимі був проведений перерахунок пенсії позивача з 01.10.2017 року та її розмір після перерахунку склав 4231,75 грн, проте 01.02.2018 року пенсійна справа позивача була приведена у відповідність до вищезазначеного рішення суду та її розмір склав 1959,45 грн (а.с.8). Аналогічну за змістом відповідь надано відповідачем листом і 04.05.2018 року (а.с.9).

Не погодившись з вказаною відповіддю, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону № 1058-IV пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що отримувала померла особа. Визначення розміру пенсії у зв'язку з втратою годувальника проводиться від розміру пенсії за віком, яку отримувала померла особа (годувальник) за життя, тобто з фактичного її розміру.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) сім'ям пенсіонерів пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж заробітку, з якого обчислювалась пенсія годувальника.

Відповідачем не заперечується право позивача на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_4, виходячи з розміру 50% його пенсії 3918,90 грн, відповідно до рішення суду.

Відповідачем фактично не заперечується той факт, що якщо б до позивача було застосовано норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ вона отримувала б пенсію у сумі 4231,75 грн., проте виплата пенсії позивачу здійснюється відповідно до судового рішення.

З листа відповідача від 23.03.2018 року № 58/Ц-7 вбачається, що при проведенні масового перерахунку відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ в автоматичному режимі був проведений перерахунок пенсії позивача з 01.10.2017 року та її розмір після перерахунку склав 4231,75 грн., проте 01.02.2018 року її розмір склав 1959,45 грн. При цьому відповідачем не надано доказів стягнення з позивача надмірно сплаченої суми пенсії у зв'язку з втратою годувальника за вказаний період.

Отже, спірним питанням при розгляді даної справи є правомірність обрахування відповідачем пенсії позивачу у зв'язку з втратою годувальника на підставі постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 26.10.2016 року виходячи з фактичного розміру пенсії померлого годувальника, а не відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ, яким пенсію померлого годувальника підвищено.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ пенсія померлого годувальника підлягає перерахуванню в сторону збільшення.

Згідно з п.5 постанови Верховного суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вбачається, що якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» прийнято 03.10.2017 року, тобто після винесення постанови Лисичанського міського суду Луганської області від 26.10.2016 року у справі № 415/2211/16-а.

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 26.10.2016 року у справі № 415/2211/16-а судом було вирішено питання щодо розміру пенсії з якого необхідно обраховувати 50 відсотків позивачу виходячи з фактично отримуваної на момент життя пенсії годувальника та на момент звернення позивач до суду з позовом, проте вказаною постановою суду не вирішувалось питання щодо обрахунку пенсії позивачу саме з суми 3918,90 грн на майбутнє. До того ж, суд не міг передбачити зміні у законодавстві.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою цієї статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, та норм діючого законодавства, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, оскільки вони суперечать чинному законодавству та не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін рішення суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2018 року у справі № 1240/1980/18 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2018 року у справі № 1240/1980/18 - залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 21 листопада 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова