Справа № 826/12431/17
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

при секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Військової прокуратури Центрального регіону України, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Військової прокуратури Центрального регіону України, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії Військової прокуратури Центрального регіону України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_4 заробітної плати за період з 15 липня 2015 року до 11 березня 2016 року включно;

- зобов'язати Військову прокуратуру Центрального регіону України здійснити перерахунок і виплатити недоотриману заробітну плату за період з 15 липня 2015 року до 11 березня 2016 року включно у розмірі 137 732, 94 грн. відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII з урахуванням уже здійснених виплат за цей період;

- зобов'язати Військову прокуратуру Центрального регіону України здійснити розрахунок та виплатити компенсацію за період втрати частини заробітної плати (на час подання позову) у зв'язку з порушенням термінів її виплати;

- зобов'язати Військову прокуратуру Центрального регіону України виплатити компенсацію 9800,0 грн. понесеної моральної шкоди;

- рішення в частині стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при обрахуванні розміру посадового окладу позивача у спірний період, відповідачем порушено вимоги статті 81 Закону України «Про прокуратуру», що і призвело до не донарахування та не виплати йому заробітної плати та завдання моральної шкоди.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, оскільки на думку позивача до зазначених правовідносин має бути застосовано Закон України «Про прокуратуру», який містить спеціальні норми права щодо оплати праці прокурора.

Відповідачем було подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_4 проходив військову службу в органах військової прокуратури.

Так, відповідно до наказу Військової прокуратури Центрального регіону України від 08 квітня 2015 року № 240 о/с, лейтенанта юстиції ОСОБА_4 призначено старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону Центрального регіону України з встановленням посадового окладу 1810,0 грн.

Наказом Військової прокуратури Центрального регіону України від 20 жовтня 2015 року № 429-к позивача звільнено з посади прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону Центрального регіону України та призначено на посаду прокурора відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері військової прокуратури Центрального регіону України з встановленням посадового окладу 1667,0 грн.

Відповідно до наказу військової прокуратури Центрального регіону України від 11 березня 2016 року № 30 о/с позивача звільнено з посади прокурора відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері військової прокуратури Центрального регіону України, виключено зі списків особового складу військової прокуратури Центрального регіону України, всіх видів забезпечення та направлено у розпорядження МОУ для подальшого проходження військової служби.

Як вбачається з розрахункових листів за 2015 рік та 2016 рік таб. № 11536, заробітна плата позивача у період з 01 липня 2015 року по 11 березня 2016 року нараховувалась виходячи з посадового окладу, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», зокрема, виплачено посадовий оклад в таких розмірах: липень 2015 року - 1610,39 грн., серпень 2015 року - 1572,0 грн., вересень 2015 року - 1572,0 грн., жовтень 2015 року - 1608,77 грн., листопад 2015 року - 1667,0 грн., грудень 2015 року - 2083,0 грн., січень 2016 року - 2083,0 грн., лютий 2016 року - 1996,0 грн., березень 2016 року (по 11 березня 2016 року) - 591,52 грн.

Позивач, не погоджуючись із вказаними нарахуваннями та вважаючи, що заробітна плата за вищевказаний період повинна була нараховуватись відповідачем виходячи з посадових окладів, передбачених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку про обґрунтованість дій відповідача та правомірність нарахованих та виплачених сум грошового забезпечення ОСОБА_4 й, відповідно, відсутності підстав для стягнення на його користь моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Відповідно до ч.2 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Згідно ч.3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Частиною 2 статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Приписами статті 13 Закону України «Про оплату праці» обумовлено, що плата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Вказане положення кореспондується з положеннями частини 9 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», в якій передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

За нормами ч.1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно зі статтею 89 Закону України «Про прокуратуру» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Нормами статті 90 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік», норми і положення частини другої статті 33, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (із внесеними до неї змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 763) затверджено схему посадових окладів працівників органів прокуратури.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Виходячи з аналізу наведених норм у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов обґрунтованих висновків, що відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України, оскільки Кабінетом Міністрів України зміни до постанови від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників органів прокуратури, не внесено, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №825/575/16 від 14 березня 2018 року та у справі №817/548/16 від 21 березня 2018 року.

Отже, позивачем достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до суду надано не було.

Водночас відповідач довів суду відсутність протиправних дій зі свого боку та правомірність оскаржуваних дій.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди безпідставні та не ґрунтуються на законі. Ці позовні вимоги є похідними від основного спору, за наслідками розгляду якого дії військової прокуратури Центрального регіону України визнані правомірними, вчиненими в межах компетенції.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решті доводів апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються рішення суду, не ґрунтуються на законі та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.

v