Справа № 826/1736/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1736/18 Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Губської Л.В., Пилипенко О.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Закарпатського окружного адміністративного суду, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної судової адміністрації України (відповідач-1) та Закарпатського окружного адміністративного суду (відповідач-2), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області відповідно до змісту якого просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо нездійснення бюджетних асигнувань для нарахування судді Плехановій З.Б. суддівської винагороди в розмірі посадового окладу, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», а саме з розміру 3200грн.;

- зобов'язати відповідача-1 надати бюджетні асигнування для нарахування та виплати на її користь недоплаченої суддівської винагороди виходячи з розміру мінімальної заробітної плати в розмірі 3200 грн., визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» за період з січня 2017 року по грудень 2017 року включно;

- зобов'язати відповідача-2 нарахувати та виплатити на її користь недооплачену суддівську винагороду, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати в розмірі 3200грн., встановлену Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» за період з січня 2017 року по грудень 2017 року включно з відрахуванням всіх обов'язкових платежів;

- допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення на користь позивача недооплачену суддівську винагороду за один місяць 2017 року в сумі 16000,00грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, відповідно до змісту якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу від осіб, що беруть участь у справі до суду не надходило.

Учасники судового процесу, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання явку уповноважених представників до суду не забезпечили та про причини їх неявки суду не повідомили, будь-яких заяв або клопотань до суду не надали.

Приписами частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з положеннями пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За наведених обставин, розгляд даної справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 Указом Президента України від 19.08.2010 № 822/2010 призначена строком на п'ять років на посаду судді Закарпатського окружного адміністративного суду.

02 вересня 2010 року згідно наказу голови Закарпатського окружного адміністративного суду № 123/06-04 ОСОБА_2 зарахована до штату Закарпатського окружного адміністративного суду.

Наказом голови Закарпатського окружного адміністративного суду № 223/к від 24.12.2015 позивачу встановлено 40% від посадового окладу на підставі стажу, що дає право на щомісячну доплату.

02 листопада 2017 року Указом Президента України № 350/2017 ОСОБА_2 призначена на посаду судді Закарпатського окружного адміністративного суду.

06 листопада 2017 року наказом голови Закарпатського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 зарахована до штату суду та зобов'язано відділ бухгалтерського обліку та господарського забезпечення Закарпатського окружного адміністративного суду здійснювати нарахування суддівської винагороди відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як судді, яка здійснює правосуддя з 06.11.2017.

За період січень - грудень 2017 року позивачу виплачувалась суддівська винагорода з розрахунку посадового окладу у розмірі 16000,00 грн., що не заперечується позивачем та підтверджується розрахунковими листами.

Водночас, у зв'язку з тим, що на думку позивача їй повинна виплачувалася суддівська винагорода з розрахунку посадового окладу у розмірі 32000 грн., відповідно до Закону «Про Державний бюджет України на 2017 рік», ОСОБА_2 звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Законом «Про державний бюджет України на 2017 рік»видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32000,00 грн., не передбачені. Крім того, на переконання суду першої інстанції приписами п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774, 2017 року суддям місцевих загальних судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, відповідно до штатних розписів правомірно встановлено посадові оклади у розмірі 16000 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 130 Конституції України, передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Пунктом 7 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України, визначено принцип збалансованості Державного бюджету України.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення статті 95 Конституції України, зазначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами та територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України.

Відповідно до правової позиції Конституційного суду України, викладеної в рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, передбачені законом соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Частиною 2 статті 130 Конституції України, визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402), суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 22 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402, право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Підпунктом 4 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України (доповнено згідно із Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя»), передбачено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом.

Пунктом 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402, передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 року, NN 41 - 45, ст. 529; 2015 рік, №№ 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Аналіз наведених правових норм свідчить про наявність двох можливих базових розмірів посадового окладу судді місцевого суду з 01.01.2017, зокрема обрахованих: 1) для суддів місцевих судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання - на підставі ч. 3 Закону № 2453; 2) для суддів місцевих судів, які пройшли кваліфікаційне оцінювання - на підставі ст. 135 Закону №1402 із врахуванням положення п. 24 розділу ХІІ зазначеного Закону.

Разом з цим, з наявного в матеріалах справи листа Державної судової адміністрації України від 20 березня 2017 року № 11-2306/17, вбачається що з 1 січня 2017 року розмір посадового окладу судді місцевого суду до проходження кваліфікаційного оцінювання було визначено у розмірі 16000,00 грн., апеляційного суду 17600,00 грн. Після проходження кваліфікаційного оцінювання розмір базового посадового окладу судді місцевого суду дорівнюватиме 24000,00грн., апеляційного суду 40000,00грн.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач не проходила кваліфікаційного оцінювання на предмет підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді чи відповідності займаній посаді судді, яку призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що передбачено підпунктом 4 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України, пунктом 22 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Дана обставина не заперечується сторонами по справі.

Отже, оскільки позивач не проходила кваліфікаційного оцінювання у розумінні підпункту 4 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України, пункту 22 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402, суддівська винагорода повинна визначатись їй відповідно до Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453).

Відповідно до частини 2 статті 133 Закону № 2453, суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини 3 статті 133 Закону № 2453, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 встановлено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200 гривень.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01.01.2017 прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600 грн.

З 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (далі - Закон №1774).

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774, встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Згідно зі статтею 147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України, законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Адміністративний суд повноважний відмовитися від застосування закону, який є аналогічним до того, що був визнаний неконституційним. Аналіз практики Конституційного Суду України засвідчує відсутність його рішень про неконституційність певного положення (яке може бути предметом регулювання виключно закону про державний бюджет) через його закріплення не у законі про державний бюджет на певний рік, а в іншому законі.

Проте, станом на теперішній час положення пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №1744 не визнані неконституційними.

При цьому, Закон №1744, не містить вказівки щодо незастосування пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення цього Закону до Законів України №1402 та №2453.

Отже, колегія суддів догоджується із висновком суду першої інстанції, що з 01.01.2017 суддям, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, відповідно до штатних розписів встановлено посадові оклади у розмірі 16000 грн. (1600 грн. (розрахункова величина відповідно до Закону №1774) х 10).

Згідно з частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до частини 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 119 Бюджетного кодексу України, нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають:

- бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет);

- напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів;

- бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у січні - грудні 2017 року суддям місцевих загальних судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, відповідно до штатних розписів правомірно встановлено посадові оклади у розмірі 16000,00 грн.

Зазначена правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 820/3218/17.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що суддівська винагорода визначена позивачу в межах і спосіб, передбачені Конституцією України та Законами України. Доводи апелянта про бездіяльність відповідачів щодо не здійснення бюджетних асигнувань, нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди в більшому розмірі спростовуються вищенаведеними нормами законодавства.

Крім того, не підлягають задоволенню і решта позовних вимог, оскільки вони є похідними.

Щодо доводів позивача про те, що судом першої інстанції не було розглянуто її заяву про збільшення позовних вимог від 03.03.2018, колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи після цієї заяви, позивачем був поданий до суду уточнений позов від 13.03.2018 на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду від 26.02.2018, а тому судом розглядались позовні вимоги викладені позивачем в останній редакції її позову.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляд та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Приписами ч. 1 ст. 315 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до вимог ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.08.2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.А. Губська
О.Є. Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 22.11.2018