Справа № 705/6221/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа №705/6221/15-а

адміністративне провадження №К/9901/7776/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Кравчука В.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 161/6813/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання протиправними дій (бездіяльності) Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та відмову в перерахунку пенсії за вислугою років, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року у складі колегії суддів: головуючого судді Мацедонської В.Е., суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П. -

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ по перерахунку пенсії ОСОБА_1, у зв'язку із збільшенням грошового забезпечення військовослужбовців;

- зобов'язати ГУ ПФУ провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 25 лютого 2014 року та здійснити відповідні виплати з 01 травня 2015 року.

Позов ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він звільнився з органів внутрішніх справ (далі - ОВС) у запас зі спеціальним званням підполковник міліції, маючи вік більше 45 років, з вислугою - 27 років 03 місяці 20 днів. Згідно штампу у військовому квитку позивач, як рядовий по військовому званню, виключений з обліку за досягненням граничного віку знаходження в запасі. У відповідності до вимог чинного законодавства позивач має право на 5% надбавку до пенсії, яка йому протиправно не виплачується і не нараховується відповідачем.

Уманський міськрайонний суд Черкаської області постановою від 19 серпня 2016 року частково задовольнив позовні вимоги:

- визнав протиправною бездіяльність ГУ ПФУ по перерахунку пенсії ОСОБА_1, у зв'язку із збільшенням грошового забезпечення військовослужбовців;

- зобов'язав ГУ ПФУ провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 25 лютого 2014 року та здійснити відповідні виплати з 01 грудня 2015 року.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки позивач був звільнений з ОВС у запас за віком, він має право відповідно до статті 63 Закону України від 01 січня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII), перерахунку нарахованої йому пенсії у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому позов задовольнив в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 01 листопада 2016 року скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, керувався тим, що до відповідача надійшов наказ про звільнення позивача у запас (з постановкою на військовий облік), а не у відставку за віком або за станом здоров'я, як передбачено пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 2262-XII, тому відповідачем обґрунтовано обраховано пенсію в розмірі 71% грошового забезпечення.

18 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року, а постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2016 року - залишити в силі.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивував тим, що у зв'язку із досягненням 45 років, він, як особа рядового складу був звільнений у відставку за віком та знятий Уманським військкоматом з обліку, про що зроблено відповідний запис у його військовому квитку.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 20 грудня 2016 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

06 січня 2017 року від відповідача до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на вказану касаційну скаргу, в яких ГУ ПФУ просить відхили касаційну скаргу позивача, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Касаційний адміністративний суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови апеляційного суду - без змін, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує пенсію за вислугу років згідно із Законом № 2262-ХІІ, призначену 19 квітня 2014 року ГУ ПФУ. Його пенсія обчислюється в розмірі 71 % грошового забезпечення і складається із: 50 % - за вислугу років та 21 % - за кожний рік вислуги понад 20 років.

Також суди встановили, що наказом Департаменту державної служби охорони МВС України від 18 квітня 2014 року №135 о/с по особовому складу, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (далі - Положення) звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом «а» пункту 64 (за віком) підполковника міліції ОСОБА_1, начальника Уманського районного відділення Управління державної служби охорони при управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі - Уманське РВ УДСО УМВС в Черкаській області, УМВС в Черкаській області відповідно), 18 квітня 2014 року. Вислуга років на 18 квітня 2014 року у календарному обчисленні складає 27 років 03 місяці 20 днів.

Згідно наявної в матеріалах справи копії подання про призначення пенсії від 18 квітня 2014 року №11059 УМВС в Черкаській області представило до призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1, в якому зазначено, що відповідно до наказу ДДСО МВС України в Черкаської області від 18 квітня 2014 року №135 о/с підполковник міліції ОСОБА_1 начальник Уманського районного відділення Управління державної служби охорони при УМВС України в Черкаській області звільнений 18 квітня 2014 року за підпунктом «а» пункту 64 Положення (за віком) в запас Збройних сил України (військове звання по запасу - єфрейтор).

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 19 квітня 2014 року призначено пенсію з сум грошового забезпечення: посадовий оклад - 1000 грн, оклад за військове звання - 130 грн, процентна надбавка за вислугу років 40% - 452 грн, середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці - 3287 грн 10 коп. Всього - 4869,10 грн. Основний розмір пенсії: 71% грошового забезпечення (вислуга років 27) у розмірі - 3457,06 грн. Підсумок пенсії - 3457 грн 06 коп.

За наслідком звернення позивача про надання роз'яснення щодо підстав звільнення з ОВС та з інших питань, листом Департаменту юридичного забезпечення МВС України від 17 лютого 2015 року №12/1-912 повідомлено ОСОБА_1, що на час звільнення зі служби позивач не досягнув граничного віку перебування в запасі за присвоєним військовим званням, встановленим Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов'язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), та правових підстав для звільнення позивача у відставку (із зняттям з військового обліку) за підпунктом «а» пункту 65 Положення немає.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою від 25 серпня 2015 року про перерахунок пенсії з урахуванням 5% надбавки за вислугу років.

Рішенням ГУ ПФУ від 31 серпня 2015 року відмовлено позивачу у перерахунку пенсії згідно поданої заяви, оскільки розмір пенсії ОСОБА_1 обчислено згідно із законодавством та документами, наданими УМВС України в Черкаській області, додаткові документи для перерахунку пенсії ОСОБА_1 не надав, документи про внесення змін до наказу від 18 квітня 2014 року від УМВС України в Черкаській області не надходили.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, що регулює розміри пенсій за вислугу років, встановлено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12), пенсії за вислугу років призначаються в розмірі 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Отже, підстави звільнення осіб зі служби в органах внутрішніх справ впливають на розмір їх пенсій.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначені зазначеним Положенням.

Згідно з пунктом 7 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку:

особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби - 45 років;

полковники міліції та полковники внутрішньої служби - 50 років;

генерал-майори міліції, генерал-майори внутрішньої служби, генерал-лейтенанти міліції та генерал-лейтенанти внутрішньої служби - 55 років;

генерал-полковники внутрішньої служби - 60 років.

Отже, граничний вік перебування на службі для підполковника міліції встановлено 45 років.

Пунктом 8 Положення передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку.

Відповідно до пункту 62 Положення звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом № 2232-XII для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом № 2232-XII для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Згідно з підпунктом «а» пункту 65 Положення в редакції, чинній на момент звільнення позивача, особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) за віком при досягненні граничного віку, встановленого пунктом 7 цього Положення та Законом № 2232-XII для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання;.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що умовами для звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу ОВС у відставку на підставі підпункту «а» пункту 65 Положення є досягнення віку перебування на службі залежно від присвоєного їм спеціального звання, а також наявність граничного віку перебування в запасі у відповідному військовому званні.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 21 лютого 2011 року (№ 21-68а10).

Водночас, у справі, яка розглядається суди встановили, що позивача - підполковника міліції звільнено зі служби з ОВС в запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом «а» пункту 64 Положення (за віком), відповідно до якого особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років.

Проте, на думку колегії суддів, умовами для звільнення зі служби за такої підстави є також досягнення віку перебування на службі залежно від присвоєного їм спеціального звання, а також наявність граничного віку перебування в запасі у відповідному військовому званні.

Статтею 28 Закону № 2232-XII визначено розряди запасу та граничний вік перебування військовозобов'язаних у запасі.

Так, відповідно до частини першої вказаної статті Закону № 2232-XII запас військовозобов'язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов'язаних.

Військовозобов'язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд - до 50 років (частина друга статті 28 Закону № 2232-XII).

Згідно із частиною четвертою статті 28 Закону № 2232-XII граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.

Аналіз положень статті 28 Закону № 2232-XII свідчить про те, що запас військовозобов'язаних поділяється на два розряди: перший та другий. Існує тільки один критерій поділу на розряди - за віком. Тобто, якщо особа, перебуває на військовому обліку у запасі та має звання рядового, сержантського, або старшинського складу, то першого розряду вона буде до досягнення нею 35-ти річного віку, коли їй виповниться 35, вона автоматично відноситься до другого розряду. Після досягнення граничного віку перебування в запасі, а для рядового, сержантського і старшинського складу, це 50 років, вона вже є не в запасі, а відноситься до військовослужбовців у відставці.

У справі, яка розглядається суди встановили, що позивач, досягнувши 45 років - граничного віку перебування на службі в ОВС та маючи військове звання єфрейтора, був звільнений зі служби в ОВС в запас (з постановкою на військовий облік).

Військове звання «єфрейтор» станом на час виникнення спірних відносин має назву «старший солдат», відповідно до дефініції якого - це військове звання солдатського (рядового) складу в Збройних силах України.

З наведеного вбачається, що станом на дату звільнення зі служби, позивач, маючи вік 47 років та військове звання єфрейтора, яке належить з огляду на вік, до запасу другого розряду, не мав законних підстав бути звільненим зі служби в ОВС у відставку оскільки, на той час, недосяг 50 років - граничного віку, встановленого статтею 28 Закону № 2232-XII для другого розряду запасу військовозобов'язаних, які мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необґрунтованість позовних вимог, враховуючи, що на день звільнення з органів внутрішніх справ позивач не досяг 50-річного віку перебування в запасі у відповідному військовому званні рядового, сержантського і старшинського складу другого розряду, тому у відповідача були відсутні правові підстави для призначення пенсії позивачу з урахуванням додатково 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Касаційний адміністративний суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, Касаційний адміністративний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні апеляційним судом оспорюваного рішення і погоджується з його висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року у справі № 705/6221/15-а - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

В.М. Кравчук

Судді Верховного Суду