Справа № 816/1335/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 816/1335/18
Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання: Жданюк Г.О.

за участі позивача ОСОБА_1

представник відповідачів Коробов Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року (головуючий І інстанції: Алексєєва Н.Ю.) по справі № 816/1335/18 за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

23 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцької міської ради Полтавської області про:

- визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №95 від 05.02.2018 "Про демонтаж та евакуацію металоконструкції";

- зобов'язання повернути належний ОСОБА_1 на праві приватної власності легковий причіп марки ЛЕВ- 183111, 2017 року випуску, номер рами НОМЕР_2, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, доставивши його до спеціально відведеної території для забезпечення маркування транспортних засобів біля будинку № 138 по проспекту Свободи в місті Кременчуці Полтавської області, де він перебував перед демонтажем;

- звільнення ОСОБА_1 від обов'язку сплати витрат, пов'язаних із виконанням рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №95 від 05.02.2018 та демонтажем комунальним підприємством "Благоустрій Кременчука" транспортного засобу - легкового причіпу марки ЛЕВ-183111, 2017 року випуску, номер рами НОМЕР_3, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, а саме оплати праці працівників, які залучалися до проведення демонтажу, транспортних послуг з навантаження, перевезення та розвантаження транспортного засобу, витрат на зберігання демонтованого транспортного засобу та будь-яких інших із цим пов'язаних;

- стягнення з Кременчуцької міської ради морально шкоди у вигляді грошової компенсації в сумі 300 000 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Позивач не погодившись із судовим рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість, прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт наголошує, що незаконно демонтований об'єкт являється не металоконструкцією, а транспортним засобом, а саме легковим причепом марки ЛЕВ - 183111, 2017 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності. З урахуванням вимог Закону України «Про рекламу» розташовану на цьому причепі рекламу, слід вважати зовнішньою, що не потребувало отримання відповідного дозволу, а тому підстав для прийняття рішення про демонтаж у відповідача не було. Відповідачем з'ясовано правомірності розміщення рухомого майна на об'єктах благоустрою та не вживалися заходи по встановленню власника причепа. Вказує на допущене порушення його прав, жодних підстав для прийняття спірного рішення не було. Також наголошує на пропуску строку направлення відповідачем відзиву на позовну заяву. Судом безпідставно та без мотивування не врахована оцінка визначена в ухвалі ВАСУ від 14.12.2017 року по справі №К/800/31728/17, де вказується, що розміщення зовнішньої реклами на транспортному засобі не потребує дозволів. Внаслідок протиправних дій, йому була спричинена моральна шкода.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі. Наданий письмовий відзив, в якому також просили залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 04 січня 2018 року фахівцями управління контролю за станом благоустрою виконавчого комітету Кременчуцької міської ради при обстеженні території міста був зафіксований факт розташування металоконструкції на причепі без коліс з рекламним написом "DetLex Детективне агенство" без правовстановлюючих документів, яке розміщено на території м. Кременчука та знаходиться за адресою: проспект Свободи, район будинку №138. Власнику було залишено повідомлення з'явитися в Управління контролю за станом благоустрою виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за адресою: пр. Перемоги, 2, каб. 214, 215 для розгляду питання щодо правомірності розміщення вищевказаного майна та наявності правовстановлюючих документів, про що складено акт про розміщення рухомого майна без правовстановлюючих документів від 04.01.2018 (а.с. 117).

Управлінням контролю за станом благоустрою виконавчого комітету Кременчуцької міської ради складено акт про розміщення на рухомому майні повідомлення для встановлення власника з фото звітом від 04.01.2018 та направлено листа від 04.01.2018 №01-04-16 начальнику департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Кременчуці для з'ясування обставин зазначеного факту та отримання роз'яснень щодо правомірності розміщення даної металоконструкції із зовнішньою рекламою.

Листом від 15.01.2018 №106641/25/01-2018, за підписом начальника департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Кременчуці повідомлено, зокрема, що металева конструкція, яка розміщена по проспекту Свободи в районі будинку 138 і на якій встановлена реклама транспортним засобом (причепом), має металеву раму без коліс, яка опирається на поверхню землі за допомогою чотирьох металевих опор. Відповідно до ДСТУ 2984-95 "Засоби транспортні дорожні. Типи. Терміни та визначення" причепом є транспортний засіб без власного джерела енергії, який повністю опирається на дорогу колесом, призначений для перевезення пасажирів чи вантажів і пристосований для буксирування автомобілем (а.с. 119).

11 січня 218 року Управлінням контролю за станом благоустрою виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в офіційному виданні Кременчуцької міської ради - газеті "Вісник Кременчука" також розміщено оголошення про виявлену металоконструкцію та зазначено, що у разі неявки власників вищевказаного майна, відбудеться процедура його демонтажу та евакуації відповідно до Положення про порядок евакуації та демонтажу рухомого майна, що розміщене на об'єктах благоустрою з порушенням Правил благоустрою території міста Кременчука (а.с. 125).

В подальшому, комісією у складі представників управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, управління земельних ресурсів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, юридичного управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, управління контролю за станом благоустрою виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та представника КП "Благоустрій Кременчука" проведено обстеження рухомого майна, яке розміщене в м. Кременчуці, а саме: металоконструкції з рекламним написом "DetLex Детективне агенство", яка розташована в районі будинку №138 по проспекту Свободи.

При обстеженні встановлено, що станом на 25.01.2018 вищевказаний об'єкт не демонтований.

За результатами обстеження складено акт обстеження рухомого майна від 25.01.218 (а.с. 120-123) та запропоновано:

- управлінню містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, управлінню земельних ресурсів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради надати до управління контролю за станом благоустрою виконавчого комітету Кременчуцької міської ради інформацію та схему прив'язок на рухоме майно, яке підлягає демонтажу та евакуації;

- управлінню контролю за станом благоустрою виконавчого комітету Кременчуцької міської ради підготувати та винести на розгляд рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради щодо демонтажу та евакуації вищевказаного рухомого майна.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 05.02.2018 №95 "Про демонтаж та евакуацію металоконструкції" вирішено провести демонтаж та евакуацію металоконструкції з рекламним написом "DetLex Детективне агенство", яка розташована в районі будинку №138 по проспекту Свободи без правовстановлюючих документів, відповідно до додатку. Комунальному підприємству "Благоустрій Кременчука": провести демонтаж та евакуацію рухомого майна, забезпечити тимчасове зберігання евакуйованого майна в спеціально відведених місцях, після демонтажу та евакуації рухомого майна прибрати територію від залишкового сміття (а.с. 126-127).

Здійснюючи апеляційний перегляд справи та надаючи оцінку судовому рішенню першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовою основою для прийняття спірного рішення виконавчого комітету Кременчуцької міськради від 05.02.2018 року №95 стало дотримання Правил благоустрою території м.Кременчука, затверджених рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 01.11.2011 року, положення Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Положення про порядок евакуації та демонтажу рухомого майна, що розміщене на об'єктах благоустрою з порушенням Правил благоустрою території міста Кременчука, затвердженого рішенням ради від 27.03.2012 року, положення ст..ст.29, 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Крім того, прийняття рішення було обумовлено порушеннями законодавства про рекламу.

Так, як правильно зазначено судом першої інстанції посилаючись на Закон України "Про рекламу", що зазначений Закону визначає декілька видів реклами, зокрема, за способом її розміщення, яка поділяється на зовнішню, внутрішню, рекламу на транспорті, рекламу на телебаченні і радіо тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про рекламу":

- зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг;

- реклама на транспорті - реклама, що розміщується на території підприємств транспорту загального користування, метрополітену, зовнішній та внутрішній поверхнях транспортних засобів та споруд підприємств транспорту загального користування і метрополітену.

Згідно з положеннями частини першої статті 16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18 Закону України "Про рекламу" передбачено, що розміщення реклами на транспорті погоджується лише з власниками об'єктів транспорту або уповноваженими ними органами (особами). При погодженні розміщення реклами на транспорті втручання у форму та зміст реклами забороняється. Розміщення реклами на транспорті повинно відповідати вимогам безпеки та правил дорожнього руху.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, що реклама на транспорті є окремим видом реклами і має певні відмінні особливості від інших видів, зокрема, зовнішньої реклами, та має окремий порядок регулювання розповсюдження реклами. Для розміщення реклами на транспорті дозвіл виконавчого комітету органу місцевого самоврядування не потрібен, необхідне лише погодження з власником об'єктів транспорту або уповноваженими ним органами. Натомість, розміщення зовнішньої реклами в обов'язковому порядку потребує отримання дозволу виконкому відповідної місцевої ради.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що для оцінки правомірності рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №95 від 05.02.2018 "Про демонтаж та евакуацію металоконструкції" за розміщення реклами без дозволу необхідно встановити правовий режим рекламної конструкції.

Судом також зроблений правовий висновок стосовно того, що буквальне тлумачення понять "зовнішня реклама" та "реклама на транспорті", визначення яких міститься у статті 1 Закону України "Про рекламу", у системному зв'язку з положеннями статей 9, 11 Закону України "Про транспорт", що визначають правовий режим майна та земель транспорту, та положеннями Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 (далі - Правила № 2067), дозволяє встановити, що ідентифікуючою ознакою зовнішньої реклами є її розміщення на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях або на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання. Разом з тим, реклама на транспорті розміщується на зовнішній та внутрішній поверхнях транспортних засобів та споруд підприємств транспорту або території підприємств транспорту загального користування.

Відповідно до пункту 2 Правил № 2067 місце розташування рекламного засобу - це площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надаються розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою);

Спеціальні конструкції - це тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об'ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами.

Відповідно до ДСТУ 2984-95 "Засоби транспортні дорожні. Типи. Терміни та визначення" причіп - це транспортний засіб без власного джерела енергії, який повністю опирається на дорогу колесом, призначений для перевезення пасажирів чи вантажів і пристосований для буксирування автомобілем.

Як правильно встановлено судом першої інстанці, що також підтверджено судом апеляційної інстанції, що підтверджується матеріалами справи, що рекламний напис "DetLex Детективне агенство" не розміщено на зовнішній та внутрішній поверхнях транспортних засобів та споруд підприємств транспорту загального користування, а дійсно знаходиться на конструкції, яка має металеву раму без коліс, яка опирається на поверхню землі за допомогою чотирьох металевих опор та яка в тому числі тимчасово розміщена шляхом монтажу на земельній ділянці, про що свідчать фото зроблені представниками відповідачів під час обстеження території міста /а.с. 121-123/.

Отже, за способом розміщення реклама ОСОБА_1, яка розташована в районі будинку №138 по проспекту Свободиу м. Кременчук, є зовнішньою рекламою у зв'язку з чим її розміщення відповідно до статті 16 Закону України "Про рекламу" потребує отримання дозволу.

Щодо правового обґрунтування прийняття спірного рішення, колегія суддів зазначає, що пунктом 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 вказаних Типових правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

З наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що позивач, як розповсюджувач реклами, не отримував у встановленому законодавством порядку дозвіл, який дає право на розміщення зовнішньої реклами.

Статтею 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що д об'єктів благоустрою населених пунктів належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам'ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

До об'єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.

Згідно статті 14 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством

Відповідно до статті 16 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" на об'єктах благоустрою забороняється, зокрема, самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Фізичні та юридичні особи у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані дотримуватися правил благоустрою територій населених пунктів, не порушуючи права і законні інтереси інших суб'єктів благоустрою населених пунктів (п. 2 ч. 2 cт. 17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов'язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Частиною 1 ст.10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб'єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об'єктів благоустрою.

За змістом ч. 4 ст. 20 Закону, рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Так, на виконання ст. 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Кременчуцька міська рада затвердила Правила благоустрою території міста Кременчука, в яких деталізувала перелік об'єктів благоустрою, на які заборонено відповідні посягання, серед яких визначено території загального користування, дороги, вулиці, проїзди, місця для стоянки транспортних засобів (автостоянок, місць паркування транспорту, металевих гаражів), інші території загального користування в межах населеного пункту.

В силу п.п. 5.8.1, п.п. 5.8, п. 5 Правил благоустрою території міста Кременчука на об'єктах благоустрою забороняється, зокрема, самовільно встановлювати рекламні засоби.

Враховуючи вищевикладене та те, що Правила благоустрою території міста Кременчука, які затверджені рішенням виконкому від 01.11.2011 є чинними, тому підлягають до обов'язкового виконання на всій території міста Кременчук.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції також погоджується з доводами відповідачів про те, що рекламний засіб, що належить на праві власності позивачу, розміщений ОСОБА_1 з порушенням приписів Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та Правил благоустрою території міста Кременчука.

Підпунктом 10.1 п. 10 цих Правил визначено, що невиконання або порушення передбачених Правилами вимог та обов'язків вважається порушенням цих Правил. За порушення цих Правил винні особи несуть відповідальність, передбачену ст. 152 КУпАП, Законом України "Про благоустрій населених пунктів", цими Правилами, іншими нормативно-правовими актами та рішеннями Кременчуцької міської ради.

27 березня 2012 року рішенням Кременчуцької міської ради затверджено Положення про порядок евакуації та демонтажу рухомого майна, що розміщене на об'єктах благоустрою з порушеннями Правил благоустрою території міста Кременчука.

Пунктом 2.8 вищезазначеного Порядку передбачено, що евакуація та демонтаж рухомого майна, що розміщене на об'єктах благоустрою з порушенням Правил благоустрою території м. Кременчука, проводиться за рішенням виконавчого комітету.

Нормами частин 1, 2 статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, що ратифікована Законом України «Про ратифікацію Європейської хартії місцевого самоврядування», головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом. Однак це положення не перешкоджає наділенню органів місцевого самоврядування повноваженнями і функціями для спеціальних цілей відповідно до закону. Органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до повноважень виконавчих органів сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об'єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об'єктів тощо.

Окрім того, згідно з пунктом 44 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання, зокрема, встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до вищезазначених норм права, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради мав право приймати оскаржуване рішення та на демонтаж КП "Благоустрій Кременчука" належного ОСОБА_1 майна за адресою проспект Свободи в районі будинку №138 . зазначене рішення прийняте відповідачем правомірно та не суперечить положенням ч.2 ст.19 Конституції України.

Крім того, здійснюючи апеляційний перегляд та надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що з огляду на судову практику Європейського суду з прав людини, яку слід вважати частиною національного законодавства при застосуванні та вирішенні спірних питань, питання щодо захисту права власності на якому наголошує позивач, як на порушеному, слід оцінювати з урахуванням статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист права власності», елементами якими вона володіє, у взаємному зв'язку.

Так, в справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, рішення від 10 лютого 2010 року, Європейський суд з прав людини, наголошував, що стаття 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном.

Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов'язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" (Lithgow and Others v. the United Kingdom) від 8 липня 1986 року, п. 106, серія A, N 102).

Будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (див. рішення у справі "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy) [GC], N 33202/96, п. 107, ECHR 2000-I).

Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (див. рішення у справі "Ентрік проти Франції" (Hentrich v. France) від 22 вересня 1994 року, серія A, N 296-A, сс. 19-20, п. 42).

В межах цієї справи, колегія суддів, з огляду на встановленні обставини справи та вчиняємі порушення з боку позивача щодо неналежного розміщення реклами, не зважаючи на належним чином попередження з боку органів влади та не вчинення дій на усунення таких порушень, розташування об'єкта металевої конструкції в межах населеного пункту не у відповідності до благоустрою міста, вважає, що з боку відповідача втручання у володіння майном позивача було здійснено з дотриманням відповідних положень національного законодавства, яке регулює спірні питання, тобто відповідно до закону, забезпечив тим самим необхідний баланс інтересів суспільства. Тобто мало місце законне втручання у володіння позивача, а саме позбавлення майна "на умовах, передбачених законом".

При чому, колегія суддів зазначає, що позивача не було позбавлено взагалі права власності на його причеп, який за своєю формою не можна було вважати як транспортний засіб, бо не мав для цього обов'язкових складових, щоб так вважатися. В даному випадку відповідачем лише усунуті порушення, які допускалися цим об'єктом, та його евакуйоване було до спеціального місця для зберігання. Позивач не позбавлений можливості повернути це майно.

Доводи того, що позивач використовував цей причеп за його цільовим призначенням, спростовуються матеріалами справи та фотознімками представленими стороною відповідача до складеного акту від 25.01.2018 року, де чітко вбачається розташування металевої конструкції на причепі, який не має відповідних коліс з відповідним упором на земельну ділянку, в тому числі частково з частковим розташуванням на земельній її частині. Тобто, фактично на цій конструкції позивач самостійно розмістив відповідний рекламний щит, а тому не можна вважати, що така реклама розташована саме транспортному засобі. Фотознімки наданні позивачем до суду, з розташуванням рекламного шита на причепі який стоїть на колесах, є безпідставними, з огляду на різний період їх фіксування. Фотознімки наданні позивачем явно не здійснені в зимній період часу. А факт фіксації порушень та прийняття оскаржуваного рішення виконкому, мало місце у зимній період.

Доводи апелянта щодо порушеного порядку подання відзиву на позовну заяву з боку відповідача є безпідставним, та жодного правового впливу на вирішення спірних питань в межах цих правовідносин не мають впливу. Крім того, ухвалу суду першої інстанції про відкриття позовного провадження та запропонування надання відзиву на позов разом іншими документальним підтвердженням, Кременчуцькою міськрадою отримано 23.05.2018 року. Строк встановлений судом для надання відзиву складав 15 днів з дня отримання. 08.06.2018 року до суду надійшов відзив разом з додатками на нього, який був спрямований засобами поштового зв'язку, та надійшов до суду до призначеного на 12.06.2018 року часу, таким чином не можна беззаперечно вважати, що позивач порушив порядок подання відзиву, який не може бути прийнятий до уваги та не врахований судом першої інстанції.

Щодо доводів апелянта стосовно безпідставного не врахування визначеного в ухвалі ВАС України від 14.12.2017 року по справі №К/800/31728/17 висновків де вказується, що розміщення зовнішньої реклами на транспортному засобі не потребує дозволів, є безпідставним з огляду на положення ч.5 ст.242 КАС України. В даному випадку, висновки сформовані у справі на яку посилається позивач, не є висновками Верховного Суду щодо застосування норм права, а є судовим рішенням суду вищої інстанції, яким надання оцінка певним обставинам справи. В той же час, колегія суддів ще раз наголошує, що в межах цієї справи встановлено, що розташування об'єкта реклами у той спосіб, який здійснив позивач, а саме фундаментально на земельній ділянці, а не на колісній базі, не можна вважати, що вона розташована на транспортному засобі, який не можна вважати таким, внаслідок відсутності присущих такому поняттю та властивостям відповідних компонентів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції. Судове рішення не може бути скасовано з формальних підстав.

Жодні наведені доводи та мотиви апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 292, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року по справі № 816/1335/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів - з дня складення повного судового рішення.

У повному обсязі складена 20 листопада2018 року.

Головуючий суддя (підпис)М.М. Яковенко
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях М.І. Старосуд