Справа № 1940/1672/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1998/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року про повернення позовної заяви (суддя першої інстанції Осташ А.В., м. Тернопіль),

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про визнання дій протиправними, зобов'язання забезпечити проведення конкурсу на зайняття посади державної служби завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, до участі у якому допустити його як такого, чий досвід роботи на посадах державної служби категорій «Б» та «В» або служби в органах місцевого самоврядування, або роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності відповідає кваліфікаційним вимогам, передбаченим Умовами проведення конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «Б» завідувача сектору правового забезпечення Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, затвердженими наказом Державної екологічної інспекції у Тернопільській області від 24 липня 2018 року №123-О.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії повернуто позивачу.

Із цією ухвалою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така є незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву, оскільки відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно матеріалів справи, ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху з наданням строку до 07.09.2018 для усунення недоліків позовної заяви, а саме, сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1409,60 грн.

Враховуючи те, що позивач не виконав вимоги зазначеної ухвали, суд повернув позовну заяву ухвалою від 11.09.2018.

Апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для повернення позовної заяви позивачу з таких мотивів.

Частиною 2 статті 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. N 3674-VI.

Пунктом 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Згідно матеріалів позовної заяви, оригінал якої позивачем долучено до апеляційної скарги, ОСОБА_1 надавав суду першої інстанції копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1.

Статтею 43 Конституції України, зокрема передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

В даному спорі позивач оскаржує дії відповідача щодо недопущення його до тестування у конкурсі на зайняття посади державної служби, тобто він звернувся до суду з позовом до відповідача для захисту порушеного на його думку конституційного права на працю.

А тому помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до норм Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору учасники бойових дій звільняються виключно у разі, коли беруть участь у справах, пов'язаних з порушенням їх прав саме як учасників бойових дій, а не у всіх справах де йдеться про захист їх прав людини і громадянина.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України, держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що Європейська Конвенція Про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Таким чином, повернувши позовну заяву, суд першої інстанції обмежив позивачу доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, переглянувши ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала через порушення норм процесуального права підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 243, 308, 311, ч. 3 ст. 312, п. 4 ч.1 ст. 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року про повернення позовної заяви у справі № 1940/1672/18 скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії направити до Тернопільського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик