Справа № 473/3260/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 473/3260/18

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Лузан Л.В.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурія О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 вересня 2018 року по справі ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А :

31 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, в якому просив скасувати постанову Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 17 серпня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення за притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст.53 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що в протоколах, якими зафіксовані порушення ним п. "г" ч.1 ст.211 Земельного кодексу України (невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням), не зазначені точні обставини вчинення ним правопорушення. Крім того, позивач посилається на те, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 04.06.2018 року достроково розірвано договір оренди між ним та Вознесенською районною державною адміністрацією.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що факт використання позивачем земельних ділянок не за цільовим призначенням підтверджується актами перевірки та протоколами про адміністративне правопорушення від 08.08.2018 року, які складені у присутності позивача.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняту нову, якою відмовити в задоволені позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що в матеріалах перевірки не зазначено, що земельні ділянки перебувають у користуванні ОСОБА_2 та саме він здійснив їх нецільове використання, оскільки це підтверджується матеріалами перевірки. Крім того, рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 04 червня 2018 року, на яке посилається позивач, оскаржено в касаційному порядку та його дію зупинено ухвалою Верховного Суду від 28.08.2018 року, за клопотанням ОСОБА_2, до закінчення касаційного провадження у справі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв'язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

В зв'язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне

17 липня 2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області прийнято наказ № 379-ДК щодо здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів, шляхом проведення перевірки земельних ділянок, розташованих на території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

З метою здійснення державного контролю за використанням земельних ділянок площею 20,0 га, 80,0 га та 143,33 га, розташованих в межах території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, державним інспектором - головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Братському, Вознесенському, Єланецькому, Новоодеському районах та м.Вознесенськ управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Бондарем Русланом Олександровичем встановлено, що вказані земельні ділянки, згідно відомостей з Державного земельного кадастру, відносяться до земель сільськогосподарського призначення державної власності. Зазначені земельні ділянки, згідно договорів оренди між Вознесенською райдержадміністрацією Миколаївської області та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 надані в оренду на 10 років для сінокосіння та випасання худоби.

08 серпня 2018 року виїздом на місце державним інспектором, у присутності ОСОБА_2, встановлено, що позивачем (за усною домовленістю з іншими орендарями) використовуються не за цільовим призначенням земельні ділянки (пасовища) площами 17, 9239 га (частина земельної ділянки 143,33 га), 20,2129 га (частина земельної ділянки 80,0 га) та 3,4262 га (частина земельної ділянки 20,0 га), а саме пасовища розпахані та засіяні соняшником, що є порушенням вимог п. "ґ" ст.211 ЗК України та ст.53 КУпАП.

08 серпня 2018 року, за результатами перевірки, державним інспектором складені акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 379-ДК/838/АП/09/01/-18, № 379-ДК/837/АП/09/01/-18, № 379-ДК/839/АП/09/01/-18, приписи та протоколи про адміністративне правопорушення.

Крім того, 08.08.2018 року, державним інспектором складено акти обстеження земельних ділянок № 379-ДК/341/АО/09/01/-18, № 379-ДК/340/АО/09/01/-18, № 379-ДК/342/АО/09/01/-18, яким розраховано шкоду, заподіяну ОСОБА_2 державі, внаслідок використання земельних ділянок не за цільовим призначенням.

08 серпня 2018 року за результатами перевірки відповідачем складені протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, на яких ним зроблено відмітку "не згоден" (а.с.7-22).

17 серпня 2018 року постановою ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № 379-ДК/02583По/08/01/-18 ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за порушення п. "ґ" ст.211 ЗК України та ст.53 КУпАП та накладено на позивача штраф у розмірі 170 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що саме ОСОБА_2 здійснюється нецільове використання земельних ділянок станом на час їх огляду.

Судова колегія не погоджується з висновком суду про задоволення позову, враховуючи наступне.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення (ст. 19 ЗК України).

Відповідно до п.п. 1.2, 1.4 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 р. № 548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 р. за № 1011/18306 (далі - Класифікація), код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

Частиною 5 ст. 20 ЗК України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення зокрема, належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до положень ст.34 ЗК України, громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Аналіз положень вищевказаних норм дає підстав для висновку, що земельні ділянки, віднесені до однієї і тієї ж категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності тощо, та визначені у Класифікації.

Зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі. До вказаного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 712/10864/16а у постанові від 11.09.2018.

Пунктом "ґ" ст.211 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням.

Відповідно до ст.53 КУпАП, використання земель не за цільовим призначенням тягне за собою накладення штрафу на громадян від п'яти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З акту обстеження земельної ділянки від 08.08.2018 № 379-ДК/341/АО/10/01/-18 вбачається, що земельна ділянка, площею 143,33га, перебуває у користуванні ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі з Вознесенською РДА від 08.05.2009 терміном на 10 років для сінокосіння та випасання худоби.

Земельні ділянки, площами 80,0 га та 20,0 га передані за аналогічними договорами оренди ОСОБА_5 та ОСОБА_4, але фактично використовуються ОСОБА_2

Вказані земельні ділянки засіяні соняшником, тобто використовуються ОСОБА_2 як рілля, в той час, як згідно договорів оренди між Вознесенською райдержадміністрацією Миколаївської області та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зазначені земельні ділянки надані в оренду на 10 років для сінокосіння та випасання худоби.

Обставини використання зазначених земельних ділянок саме ОСОБА_2 підтверджуються актами обстеження земельних ділянок від 08.08.2018, протоколами про адміністративне правопорушення від 08.08.2018, які складені за участю ОСОБА_2

Доводи позивача, з якими помилково погодився суд першої інстанції про недоведеність факту нецільового використання ним земельної ділянки, площею 143,33 га, в зв'язку з тим що за рішенням суду договір оренди з ним розірваний, судова колегія вважає хибними.

Так, дійсно постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 04.06.2018 року по справі № 473/4413/17 скасовано рішення суду першої інстанції та постановлено нове рішення у справі про задоволення позову Вознесенської місцевої прокуратури, достроково розірвано договір оренди землі, укладений 08.05.2009 року на 10 років між ОСОБА_2 та Вознесенської районною адміністрацією, за яким передана в оренду земельна ділянка загальною площею 143,33 га та зобов'язано ОСОБА_2 повернути цю земельну ділянку в розпорядження держави.

Разом з тим, ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 04.06.2018 року та за клопотання скаржника зупинено виконання постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 04.06.2018 року до закінчення касаційного провадження у справі. Вказані обставини надають ОСОБА_2 право продовжувати використовувати земельну ділянку на підставі договору оренди від 08.05.2009.

З протоколів про адміністративне правопорушення не вбачається їх не відповідність вимогам ст.256 КУпАП, та вони відповідно до ст.251 КУпАП є належними і допустимими доказами порушення позивачем вимог "ґ" ст.211 ЗК України, за що передбачена відповідальність за ст.53 КУпАП.

Крім того, не зважаючи на відмітки "не згоден", ОСОБА_2 не надані будь - які пояснення до протоколів.

Судова колегія також враховує, що постанова від 17.08.2018 № 379-ДК/0258По/08/01/-18 про накладення штрафу на ОСОБА_2 прийнята з врахуванням положень ст.36 КУпАП та штраф визначений в межах санкції за вчинене правопорушення.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що оскаржувана постанова Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 17 серпня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення за притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст.53 КУпАП є обґрунтованою, законною, в зв'язку з чим відсутні підстави для її скасування.

Суд першої інстанції не врахував наведені норми права, надав невірну правову оцінку обставинам справи, в зв'язку з чим прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 272 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області - задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 вересня 2018 року - скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 23 листопада 2018 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко