Справа № 803/706/18
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/58/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року (рішення ухвалене у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Ковальчука В.Д., повний текст рішення виготовлений 17 травня 2018 року) у справі № 803/706/18 за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "Володимир-Волинська птахофабрика" про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2018 року Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з Приватного акціонерного товариства "Володимир-Волинська птахофабрика" на користь держави в особі Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів в дохід Державного бюджету на рахунки відкриті в управліннях Державної казначейської служби України (Держбюджет Володимир-Волинського району, 50070000, номер рахунку 0007, МФО 803014, ідентифікаційний номер 38009626) адміністративно-господарські санкції в сумі 1 372 226,85 грн та пеню в сумі 823,354 грн, разом до оплати 1 373 050,19 грн..

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, яке в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що роботодавець повинен вжити всіх необхідних заходів по працевлаштуванню інвалідів, якщо він дійсно має намір виконати норматив, проте здійснення цих заходів не може стати обставиною, яка б звільняла підприємство від відповідальності. Нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю на відповідача покладено обов'язок щодо забезпечення певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, тобто роботодавець не звільняється від обов'язку сплачувати санкції на підставі ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», оскільки зазначена норма не ставить відповідний обов'язок підприємства у залежність від будь-яких обставин, з яких інваліди не працюють на підприємстві. Із аналізу нормативно-правових актів якими регламентовано вказані правовідносини, можна дійти висновку про те, що Державна служба зайнятості лише сприяє у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, а безпосереднє їх працевлаштування здійснюють роботодавці.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку. Відтак, враховуючи приписи ст. 311 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У справі встановлено, що 27.02.2018 Приватне акціонерне товариство "Володимир-Волинська птахофабрика" подало до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік (форма №10-ПІ) від 22.02.2018, у якому відображено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу товариства у 2017 році становила 1208 осіб (рядок 01 звіту), з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким законодавством встановлена інвалідність становила 33 особи (рядок 02 звіту). При цьому, кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» повинна складати 48 осіб (рядок 03 звіту).

Позивач вважає, що відповідачем не забезпечено працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 15 чоловік.

За невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій на підставі ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70, відповідачу було нараховано до сплати 1 372 226,85 адміністративно-господарських санкцій та пеню в сумі 823,34 грн, всього 1 373 050,19 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, а позивачем не надано суду доказів того, що підприємство не створило робочі місця для інвалідів, відмовляло інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавало державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітувало Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, враховує таке.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно із частиною 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Разом з тим, ч. 3 ст.18-1 цього ж Закону встановлено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Як встановлено судом, Приватне акціонерного товариства "Володимир-Волинська птахофабрика" в 2017 році подавало до Володимир-Волинського міськрайонного центру зайнятості інформацію про потребу в працівниках-інвалідах. Зокрема, щомісяця протягом 2017 року відповідачем подавились звіти за формою №3-ПН про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджується відповідними звітами, а також наданими суду листами Володимир-Волинського міськрайонного центру зайнятості від 20.04.2018 вих. №416/02-2, від 11.05.2018, з яких слідує про бажання товариства прийняти протягом 2017 року на роботу осіб з інвалідністю.

Окрім того, вказаним листом Володимир-Волинський міськрайонний центр зайнятості повідомив, що в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 до цього центру зайнятості звернулися 52 громадянина з обмеженими фізичними можливостями. Проте, провівши аналіз звітів ПрАТ "Володимир-Волинська птахофабрика" за формою №3-ПН за 2017 рік та індивідуальних програм реабілітації осіб з інвалідністю, які перебувають на обліку в центрі зайнятості, Володимир-Волинський міськрайонний центр зайнятості повідомив відповідача про те, що дана особи не можуть бути направлені та працевлаштовані на дані вакансії.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, що 15 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю залишилися вакантними у зв'язку з тим, що центром зайнятості особи з інвалідністю не спрямовувалися та безпосередньо до роботодавця з питань працевлаштування не зверталися, тобто залишилися вакантними не з вини товариства.

Крім того, слід зазначити, що фактів відмови зі сторони відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю за 2017 рік судом не встановлено.

Виходячи з цього, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачем вжито всіх можливих заходів для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого ст. 19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» нормативу робочих місць.

Дана позиція також узгоджується з позицією Верховного Суду України, що висловлена в постановах №21-60а11 від 20.06.2011 року, №21-105а12 від 26.06.2012 року, №21-95а13 від 02.04.2013 року, а також в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №811/693/17, від 06 березня 2018 року у справі №825/695/17, згідно з якою обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, за умови, що підприємство вжило усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів. При цьому такими заходами є подання підприємством до центру зайнятості звітів по формі 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, тобто факт повідомлення компетентного державного органу про виділення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем були виконані вимоги Закону щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, а позивачем не надано суду доказів того, що підприємство не створило робочі місця для інвалідів, відмовляло інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавало державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітувало Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року у справі № 803/706/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос

Повне судове рішення складено 22 листопада 2018 року.