Справа № 820/2266/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2266/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі:

головуючого судді: Присяжнюк О.В.

суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2018, (ухвалене суддею Панченко О.В., повний текст якого складно 19.07.2018 р.) по справі № 820/2266/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби України в Харківській області, Головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Юнусова Тимура Аль, Головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Шепарньова Андрія Вікторовича

про скасування наказу, визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (в подальшому - ФО-П ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в Харківській області (в подал - ГУ ДФС в Харківській області), Головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Юнусова Т.А., Головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Шепарньова А.В., в якому просив суд скасувати наказ № 7058 від 23.11.2017 р. "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1, прийнятий заступником начальника ГУ ДФС у Харківській області Праскуріним А.В.; визнати неправомірними дії щодо проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_1 посадовими особами ГУ ДФС у Харківській області: головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Юнусовим Т. А. та головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Шепарньовим А.В., оформлені актом від 08.12.2017 р. № 24023/20-40-13-14-11 "Про результати фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_1. (НОМЕР_1) щодо дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за період з 01.01.2017 р. по дату завершення перевірки".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 р. позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржуваний в цій справі наказ та неправомірні дії відповідачів є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують його права.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що згідно вимог Податкового кодексу України фактична перевірка позивача була проведена на підставі наказу, який видано в межах компетенції посадової особи контролюючого органу та відповідно до вимог чинного законодавства.

У судове засідання учасники справи не з'явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю залучення нового представника його інтересів, так як 14.11.2018 р. ним розірваний договір про надання правової допомоги № 3 від 23.03.2018 р., укладений між ним і адвокатом Чорноткач Н.З., проте, не надав до суду доказів на підтвердження обгрунтованості цього клопотання, у зв'язку з чим суд визнав неповажними причини неявки позивача в судове засідання та розглядає справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем і платником єдиного податку, який здійснює свою підприємницьку діяльність за наступними видами економічної діяльності: оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, в приміщенні профцентру по АДРЕСА_1, за договором суборенди № 5Ч від 01.09.2017 р.

На підставі інформації про використання позивачем у своїй підприємницькій діяльності праці найманих працівників без належного оформлення трудових відносин та виплати ФО-П ОСОБА_1 доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків та зборів, контролюючим органом, в порядку п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, видано наказ № 7058 від 23.11.2017 р. про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_1 з питання дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за адресою: АДРЕСА_1, за період з 01.01.2017 р. по теперішній час. Фактичну перевірку провести з 28.11.2017 р. тривалістю 10 діб ( а.с.27).

28.11.2017 р. посадовими особами ГУ ДФС у Харківській області - Головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Харківській області Юнусовим Т.А. та Головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Харківській області Шепарньовим А.В. на підставі вищевказаного наказу та направлень на перевірку від 28.11.2017 р. № 1941 та № 1942 (а.с.28-29) здійснено вихід для проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Уповноваженими перевіряючими вручено позивачу копію наказу на перевірку № 7058 від 23.11.2017 р. і направлення на перевірку, в яких ФО-П ОСОБА_1 розписався, та надано для ознайомлення зазначені направлення на перевірку та довідки, про приналежність перевіряючих до посадових осіб ДФС.

За результатами фактичної перевірки позивача 28.11.2017 р., перевіряючими Шепарньовим А.В. та Юнусовим Т.А. складено акт № 24013/20-40-13-14 від 08.12.2017 р. (а.с.30-32), яким встановлено порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 р. № 413.

Перевіряючими здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 для вручення позивачу примірника акту № 24023/20-40-13-14 від 08.12.2017 р., проте, у зв'язку з відсутністю ОСОБА_1 складено акт № 5039/20-40-13-14 від 08.12.2017 р. про неможливість вручення та підписання акту фактичної перевірки. Акт, складений за наслідками фактичної перевірки, направлено ФО-П ОСОБА_1 рекомендованим листом, який ним отримано 13.12.2017 р.

На акт № 24023/20-40-13-14 від 08.12.2017 р., позивачем подано заперечення до ГУ ДФС у Харківській області, які залишені без задоволення.

Позивач, вважаючи протиправними наказ і дії відповідачів, звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні порушення прав позивача зі сторони відповідачів при виданні оскаржуваного наказу та здійсненні фактичної перевірки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин ( п.п. 62.1.3 п. 62.1 ст.62 Податкового кодексу України).

Інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій (ст. 71 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно із п. 80.2 ст.80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема визначених п.п. 80.2.7 - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови.

У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.2 статті 81 Податкового кодексу України визначено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта. У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом (п. 81.3 ст.81 Податкового кодексу України).

Щодо позовної вимоги про відсутність підстав для видання оскаржуваного наказу відповідача суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до поданих ФО-П ОСОБА_1 декларацій за І квартал, півріччя та ІІІ квартал 2017 року, протягом 2017 року позивач здійснював діяльність без використання праці найманих працівників, а за наявною у контролюючого органу аналітичної інформації за ІІІ квартал 2017 року позивач отримав дохід в розмірі 2164008,58 грн.

Із врахуванням вищезазначених відомостей про суму отриманого позивачем доходу, значного обсягу видів діяльності та режиму роботи, контролюючим органом обґрунтовано поставлено під сумнів факт невикористання у підприємницькій діяльності позивача праці найманих працівників та з метою встановлення реальних даних щодо використання праці найманих працівників правомірно, відповідно до вимог п.п. 80.2.7 ст. 80 Податкового кодексу України, видано оскаржуваний наказ.

Щодо доводів апелянта про неправомірне, на думку позивача, ототожнення відповідачем підпису суб'єкта перевірки в направленнях про ознайомлення з ними з погодженням платника податків на допуск до проведення перевірки, а також стосовно фактичного не допуску позивачем перевіряючих до перевірки, в зв'язку з непред'явленням ними службових посвідчень, суд зауважує наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014р. № 236 затверджено Положення " Про Державну фіскальну службу України ", відповідно до п. 9 якого ДФС в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінфіну видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Відповідно до п. 3 Наказу ДФС України від 23.10.2014 №207 "Про службові посвідчення працівників органів Державної фіскальної служби", дозволити до отримання посвідчень, зразки яких затверджені цим наказом: посадовим особам фіскальної служби використовувати посвідчення посадових осіб органів доходів і зборів при незмінності назви посади працівника; начальникам головних управлінь, митниць, Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників, ДПІ (СДПІ), спеціалізованих департаментів та органів, що утворені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 311, видавати працівникам довідки про їх приналежність до посадових осіб органів ДФС, які використовувати виключно з паспортом громадянина України.

Отже, за умови одночасного пред'явлення наказу на проведення перевірки, направлень, посвідчень, а в даному випадку, довідок разом з паспортами - свідчить про дотримання перевіряючими процедури надання необхідного пакету документів.

Згідно із абз. 7 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, при пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем заперечується , що він розписався у направленнях, чим фактично надав згоду на проведення перевірки.

Крім того, у разі незгоди та наявності волевиявлення позивача щодо недопуску посадовців контролюючого органу, останній не був позбавлений можливості зробити відповідний напис у направленнях, проте такий напис відсутній.

Невідповідність змісту направлень на перевірку, які були пред'явлені позивачу перед її початком, змісту наказу про проведення перевірки, зокрема, зазначення згідно наказу про проведення перевірки ФО-П ОСОБА_1, а згідно направлень - ОСОБА_1, тобто фізичної особи без статусу підприємця, також надавала позивачу право недопуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, проте, як встановлено судовим розглядом, таким правом позивач вчасно не скористався, а на даний час вказані обставини втратили свою дію.

Щодо доводів позовної заяви про те, що не вважається початком фактичної перевірки з питань дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками здійснена контрольна закупка, оскільки така, може бути вчинена, відповідно до вимог п. 80.4 ст. 80 Податкового кодексу України лише перед початком фактичної перевірки з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, суд апеляційної інстанції зазначає, що у вказаній нормі йде мова про контрольну розрахункову операцію та зазначена норма не відноситься до спірних правовідносин, враховуючи предмет перевірки. Водночас у даному випадку було зроблено контрольну закупку з метою виявлення чи спростування інформації про наявність з боку позивача порушень трудового законодавства у сфері оформлення трудових відносин, тобто, чи було зроблено продаж продукції самим позивачем чи його робітником, що не суперечить положенням Податкового кодексу України, оскільки, в силу п.п. 20.1.46, п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, крім іншого, здійснювати інші повноваження, передбачені законом.

Із урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставини проведення самої перевірки фактично вичерпали себе у часі, а відповідачем при виданні спірного наказу та проведенні фактичної перевірки не порушено прав позивача.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 229,240, 243, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 по справі № 820/2266/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Курило В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 20.11.2018.