Справа № 0240/3727/18-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 листопада 2018 р. Справа № 0240/3727/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 21029)

до: Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100)

про: визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у міста Вінниці. З 07.06.2017 року йому призначена пенсія по інвалідності III групи (в розмірі пенсії за віком), відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», розмір якої на дату призначення пенсії складав 4874,50 грн. Разом з цим, на дату призначення пенсії згідно ч. 2 ст. 33 вказаного Закону, пенсію по інвалідності позивачу призначено в розмірі 100% пенсії за віком, обчисленої згідно ст. 27, 28 Закону, але як працюючому пенсіонеру виплачувалась в розмірі 50% від призначеної пенсії по віку. Таким чином, станом на 07.06.2017 року розмір пенсії позивача як працюючого пенсіонера становив 2437,25 грн. (4874,50 грн. х 50%).

Водночас, у зв'язку з набуттям чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року, яким внесені зміни до законів, що регулюють питання пенсійного забезпечення, його розмір пенсії було осучаснено і застосовано величину оцінки одного року страхового стажу 1%, коефіцієнт стажу без урахування кратності складає 0,41500. А тому з урахуванням всіх складових розмір пенсії ОСОБА_1 після перерахунку (осучаснення) склала - 3379,31 грн. Неправомірні дії відповідача, на думку позивача, призвели до суттєвого зменшення розміру пенсії - на 1495,19 грн. Не погоджуючись з такими діями, позивач звернувся до суду з вимогами:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного Фонду України в місті Вінниці щодо зменшення розміру раніше призначеної пенсії по інвалідності (в розмірі пенсії по віку) з 07.06.2017 року, ОСОБА_1 станом на 21.12.2017 року;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком ОСОБА_1, в розмірі який був встановлений станом на 07.06.2017 року, з 21.12.2017 року.

- стягнути з Управління Пенсійного Фонду України в місті Вінниці на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

09.11.2018 року до Вінницького окружного адміністративного суду від Управління Пенсійного фонду в місті Вінниці надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого заперечують проти задоволення адміністративного позову в повному обсязі з огляду на наступне.

11.10.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148 від 03.10.2017 року, яким внесено зміни до низки законів, що регулюють питання пенсійного забезпечення громадян, відповідно до чого з 01.10.2017 року перераховані пенсії, призначенні до зазначеної дати. Як передбачено п.4-3 Прикінцевих положень Закону (з внесеними змінами), перерахунок здійснено із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 і 2016 роки (3764,40грн.), і величини оцінки одного року страхового стажу 1%.

Відповідно до Закону №2148 змінено вартість одного року страхового стажу з 1,35% до 1%, тому коефіцієнт стажу без урахування кратності складає 0,41500.

Також до основного розміру пенсії включаються доплата за понаднормативний стаж (за 6 років) в сумі 78,72 грн. та доплата до старого розміру пенсії (з 01.10.2017 року) в сумі 666,19 грн.

Разом сума складових пенсії позивача складає 2608,96 грн.: (3806,82 грн. + 78,72 грн.) х 50% + 666,19 грн.

21.12.2017 року позивач звернувся до управління з заявою щодо звільнення та переведення позивача на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком. Даний перерахунок було проведено з 05.12.2017 року. Стаж, без врахування додаткового стажу, 36 років 11 місяців 13 днів, коефіцієнт стажу - 0,36917. Індивідуальний коефіцієнт заробітку складає 2,42123. Середній заробіток враховувався за 2016 рік і складає 3764,40 грн. Середньомісячний заробіток складає 9114,48 грн. Розрахунок пенсії позивача: 9114,48 грн. х 0,36917. Також до основного розміру пенсії включаються доплата за понаднормативний стаж (за 1 рік) в сумі 14,52 грн. Таким чином, разом сума складових пенсії позивача складає 3379,31 грн.

16.11.2018 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив позовні вимоги задовольнити повністю. Крім того, позивач зазначив, що відповідно до п. 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148, у разі, якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Крім того, вказав, що згідно п. 4 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Отже, на думку позивача, якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до Закону №2148, розмір пенсії якщо зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці та з 07.06.2017 року отримує пенсію по інвалідності (ІІІ група інвалідності) відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року.

21.12.2017 року у звязку із звільненням з місця роботи позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення / перерахунок пенсії та просив перерахувати пенсію у звязку із звільненням та перевести на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком..

05.06.2018 року позивач звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, в якій просить надати розяснення, чому йому не виплачується пенсія по інвалідності в розмірі 100 % пенсії за віком в розмірі 4874,5 грн., яка призначена з 08.08.2017 року.

Листом від 18.06.2018 року №203/Л-1 відповідач повідомив, що відповідно до ст. 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058, пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону. Крім того, вказав, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148, проведено осучаснення пенсії та змінено вартість одного року страхового стажу з 1,35% до 1%.

Не погоджуючись із такими діями відповідача та наголошуючи на конституційних гарантіях, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1058-ІV) встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Порядок визначення коефіцієнта страхового стажу передбачений статтею 25 Закону № 1058-IV, згідно з якою при визначенні коефіцієнта страхового стажу застосовується величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках).

Згідно з частиною першою статті 25 Закону № 1058-IV в редакції Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 №107-V1, яка діяла з 01.01.2008 передбачено, що за період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 %.

При цьому, положеннями пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлено що пенсії, призначені відповідно до цьогоЗакону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Відповідно до пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Як встановлено судом, пенсія призначена позивачу відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", у зв'язку з чим позивачу здійснено перерахунок пенсії з 01.12.2017 року з врахуванням частини 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наведених норм розмір перерахованої позивачу пенсії з 01.10.2017 визначено на підставі коефіцієнту страхового стажу позивача з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1%, а не з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, оскільки законодавцем внесено відповідні зміни до пенсійного законодавства.

При цьому суд зазначає, що вказані норми не було визнано неконституційними в установленому законодавством порядку, відповідно у відповідача були відсутні підстави для їх не застосування.

Необхідно зазначити, що при зменшенні величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій. З 01.10.2017 року перерахунок раніше призначених пенсій здійснено із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3764,40 грн.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014. В зазначеному рішенні Суд вказав, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії".

Згідно із статтею 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Також відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012, зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, законодавець має право в залежності від фінансової ситуації в державі зменшувати обсяг встановлених прав, але до тієї межі, за якою ставиться під сумнів сутність права на соціальний захист.

Під час розгляду та вирішення даної справи суд враховує, що з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", змінений порядок перерахунку пенсії в цілому, а не лише величина оцінки одного року страхового стажу.

При вирішенні питання про те, чи призвели відповідні зміни до звуження змісту та обсягу набутих позивачем прав на соціальний захист необхідно враховувати положення вказаного Закону в комплексі, а не лише його окрему норму.

Разом з тим, під час розгляду справи судом не встановлено, що прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мало наслідком звуження змісту та обсягу права ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення.

Доказів, які б підтверджували, що внаслідок проведеного перерахунку пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% відбулось зменшення розміру виплачуваної пенсії, позивачем не надано.

При цьому, суд не приймає доводи позивача на те, що розмір його пенсії повинен складати 100 % від суми, розрахованої у серпні 2017 року, оскільки в звязку з тим, що у серпні 2017 року він продовжував працювати, йому обчислено пенсію по інвалідності у розмірі 50 % пенсії за віком, розмір якої склав 2437,25 грн.

Надаючи оцінку наведеним позивачем доводам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону № 1058-IV, пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: інвалідам I групи - 100 відсотків пенсії за віком; інвалідам II групи - 90 відсотків пенсії за віком; інвалідам III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Таким чином, позивачу у серпні 2017 року призначено пенсію у розмірі 50 % пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, як особі з інвалідністю ІІІ групи, відповідно ст. 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058. При цьому, факт продовження позивачем трудової діяльності для визначення розміру пенсії позивача не має жодних правових наслідків.

Разом з тим, суд зазначає, що обмеження щодо виплати пенсії у період роботи осіб на інших посадах/роботах визначені абзацом четвертим частини першої статті 47 Закону № 1058-IV, відповідно до якого тимчасово, по 31 грудня 2017 року у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Доказів на підтвердження того, що розмір пенсії позивача, призначеної у серпні 2017 року, перевищував 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а відповідач в свою чергу при перерахунку пенсії позивача правомірно застосував показники середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, як це передбачено ч.4-3 в Прикінцевих положень Закону №1058-ІV. Таким чином, підстави для перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 21.12.2017 року відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2, 21029)

Відповідач: Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100)

Повний текст рішення виготовлено: 22.11.2018

Суддя Чернюк Алла Юріївна