Справа № 820/4405/18
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 листопада 2018 р. № 820/4405/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання Пройдак С.М.,

у присутності

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Лук'янцева С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,64220, код ЄДРПОУНОМЕР_5) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.12.2017 року №, № , № , № , № , №.

У судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав у повному обсязі пославшись на те, що не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки та вважає неправомірним донарахування податкових зобов'язань, оскільки позивач мав законні підстави для формування показників податкової звітності за господарськими відносинами з контрагентами; бухгалтерський та податковий облік здійснювався без порушень цивільного, господарського законодавства України, вимог Податкового кодексу України. Укладені позивачем угоди, є дійсними, спрямовані на реальне встановлення між сторонами цивільних прав та обов'язків, за якими відбулося фактичне отримання поставленого товару, його використання, проведені розрахунки. Отримані первинні документи оформлені відповідно до вимог законодавства, є підставою для відображення здійснених операцій у бухгалтерському та податковому обліку.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що при винесенні оскаржуваних рішень відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже оскаржувані рішення є правомірними та такими, що не підлягають скасуванню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач пройшовши визначену діючим законодавством процедуру державної реєстрації набув статусу суб'єкта господарювання, про що видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_6

Матеріалами справи підтверджено, що у період з 23.10.2017 року по 03.11.2017 року фахівцями відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1, з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, а також дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 17.11.2017 року № 20437/20-40-13-02/НОМЕР_5, яким зафіксовано порушення , в т.ч. пп. «а» п.176.1 ст.176, п.177.2, пп.177.4.1,177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України, пп.163.1.1 п.163.1. ст.163, п.164.1. ст.164, п. 161 підрозділу 10 р.ХХ «перехідні положення» Податкового кодексу України.

Порушення встановлені актом перевірки стали підставою для винесення податкових повідомлень-рішень від 13.12.2017 року № , яким позивачеві нараховано пеню за несвоєчасну сплату військового збору у розмірі 160.00 грн.; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 10060.94 грн., в тому числі основний платіж 8048.75 грн., штрафні санкції 2012.19 грн.; № , яким визначено штраф за несвоєчасну сплату податку з доходів фізичних осіб у розмірі 31796,05 грн.; № , яким застосовано штраф за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб у розмірі 6320,90 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 268.09 грн., в тому числі основний платіж - 214.47 грн. та штраф -53.62 грн.; № , яким застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату військового збору у розмірі 70.00 грн.

Не погодившись з винесеними рішеннями, позивач скористався правом адміністративного оскарження, визначеного ст.56 ПК України, за результатами якого скарга залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідача на відповідність приписам ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Із дослідженого в судовому засіданні акту перевірки, відзиву на адміністративний позов (а.с.22-54, 93-95, т.1), пояснень представників вбачається, що під час проведення перевірки встановлено завищення витрат у період, що ревізувався на загальну суму 206660.68 грн., оскільки позивачем не доведено зв'язку задекларованих витрат з отриманими доходом. Завищення витрат у ревізуємий період призвело до заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у 2014 та 2016 роках на 56749.89 грн. та 14297.96 грн. відповідно та як наслідок спричинило заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 11284.73 грн. (арк. акту перевірки 18).

Оскільки, за даними картки особового рахунку позивача за платежем «податок на доходи фізичних осіб» нараховані авансові платежі на 2014 рік у розмірі 15974.68 грн. та на 2015 рік у сумі 14900.99 грн., податковим органом зроблено висновок про те, що сума податку з доходів фізичних осіб, що підлягає сплаті у бюджет за результатами перевірки дорівнює 8048.75 грн.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до пп. «а» п. 176.1. ст.176 ПК України платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Ставки податку визначені у ст.167 ПК України та відповідно дорівнювали у 2014 році 17 %, у 2015 році -20 % до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати , встановленої на 1 січня податкового (звітного) року.

Суд зауважує, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, в т.ч. належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. (пп.177.4.1, 177.4.4 ст.177 ПК України).

Проте суд зазначає, що посилання відповідача на пп. 177.4 ст. 174 ПК України, як підстави правомірності донарахування податку на доходи фізичних осіб, є неприйнятним, оскільки нормами цього пункту (в редакції, що діяв впродовж ревізуємого періоду) наведений перелік витрат, який безпосередньо пов'язаний з отриманням доходів, у той час коли системний аналіз ст. 177 цього Кодексу, з урахуванням пп. 177.2 та пп.177.4.4. цієї статті встановлюють правила оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, за якими до витрат належать документально підтверджені витрати, пов'язанні з господарською діяльністю такої особи, перелік яких не є вичерпним. Намагання податкового органу обмежити цей перелік посиланням на положення податкового закону, норма якого у цій частині має інше правове навантаження, є хибним.

Податковий орган має враховувати, що результати оподаткування у будь-якому випадку є похідними від здійснення (провадження) підприємцем господарської діяльності, обмеження його витрат пов'язаних з господарською діяльність призведе до обмеження господарської компетенції і, як наслідок, вплине на свободу підприємницької діяльності взагалі.

Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку, що податковим органом безпідставно зроблено висновок про завищення позивачем витрат у ревізуємому періоді та відповідно заниження розміру бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб та донарахування вказаного податку.

Оскільки судовим розглядом встановлено безпідставне збільшення податковим органом суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, обумовлює безпідставне застосування штрафних (фінансових) санкцій відповідно до ст. 123 ПК України.

Суд також зауважує, що відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, тобто будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого відповідно до підпункту 164.2.5 пункту 164.2 статті 164 ПК України, тобто, дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування) у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 ПК України. Ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування.

Із долучених до матеріалів справи документів, судом встановлено, що під час перевірки контролюючим органом встановлено заниження загального чистого доходу у 2016 році на суму 14297.96 грн., а отже, як наслідок, зроблено висновок про заниження військового збору у вказаний період на 214.47 грн.

Оскільки судовим розглядом встановлено неправомірність донарахування позивачеві чистового оподатковуваного прибуток за період, що підлягав перевірці, суд приходить до висновку, що донарахування військового збору за 2016 рік у розмірі 214.47 грн. є необґрунтованим, а отже, податкове повідомлення рішення № є таким, що підлягає скасуванню.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем подано до контролюючого органу у період, що ревізувався податкові декларації про майновий стан та доходи (а.с.55-68, т.1)

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так як, податковим органом позивачеві донараховано грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та військовий збір відповідно, відповідачем встановлено факт несвоєчасної сплати вказаних податків та зборів та з урахуванням приписів ст.126 ПК України нараховано штраф у процентному відношенні до строку затримки, що підтверджується розрахунками штрафних санкцій до податкових повідомлень-рішень.

Оскільки, судовим розглядом встановлено безпідставне збільшення податковим органом суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, це обумовлює безпідставне застосування штрафних (фінансових) санкцій відповідно до ст. 126 ПК України та відсутність підстав для прийняття оскаржуваних рішень, які є предметом дослідження у даній справі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо відсутність в діях позивача порушення вимог податкового законодавства та, як наслідок, неправомірності визначення податковим органом сум грошових зобов'язань на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

вирішив

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.12.2017 року №, № , № , № , № , №.

Стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_5) за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління ДФС у Харківській області () судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

У повному обсязі рішення виготовлено 19.11.2018

Суддя Зоркіна Ю.В.