Справа № 0540/9312/18-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2018 р. Справа№0540/9312/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Рудь Т.В. розглянувши адміністративну за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення від 27.06.2018 року №0181969-412-0506

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об'єднаного Пенсійного фонду України Донецької області відповідно до якої просив Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 27.06.2018 року №0181969-412-0506.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головне управління Державної Фіскальної Служби у Донецькій області прийняло податкове повідомлення-рішення від 27.06.2018 року №0-0506, за яким йому, ОСОБА_1, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов'язання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз. особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2017 рік в сумі 5593,92 гривень.

Позивач вважає, що ГУ ДФС у Донецькій області помилково нарахувало вищевказану суму податку з наступних підстав:

Згідно договору купівлі - продажу №78 від 2 грудня 2003 р. він дійсно придбав нежитлову будівлю загальною площею 582,7 кв.м. у приватну власність.

З 22.12.1994 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та займається, зокрема, виробництвом хліба та хлібобулочних виробів (тобто промисловою діяльністю) та роздрібною торгівлею в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (комерційна діяльність).

Згідно розпорядження Міського Голови Димитрівської міської ради від 12.10.1998 р. (копія додається) позивач отримав дозвіл на відкриття мініхлібопекарні.

Згідно розпорядження міського Голови Димитрівської міської ради від 18.10.2005 р. №241 йому було дозволено відкрити магазин продовольчих товарів.

Згідно з генплану, який є невід'ємною частиною технічної документації із землеустрою щодо визначення частини земельної ділянки ОСОБА_1 згідно долі приміщення магазину та пекарні можемо визначити площу магазину, яка складає 52,8 кв.м., та міні хлібопекарні, яка складає 529,9 кв.м.

Аналізуючи норму підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, можна встановити, що не є об'єктом оподаткування будь-які будівлі промисловості.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018

2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

Зазначив, що до групи Будівлі промисловості та склади належать Будівлі підприємств харчової промисловості.

Вважає, що є можливість кваліфікувати таку будівлю у якості промисловості в цілому.

Враховуючи приписи підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, позивач дійшов висновку, що така нежитлова будівля належить до категорії об'єктів оподаткування, що мають пільги із сплати вищевказаного податку.

Просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.06.2018 року №0-0506.

Ухвалою від 28 вересня 2018 року суд залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 12 жовтня 2018 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду на 31 жовтня 2018 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

25 жовтня 2018 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Зазначив, що об'єкти нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, у т.ч. тих, які здійснюють підприємницьку діяльність, не визначені підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу як об'єкти нерухомості, що не є об'єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, позивачу правомірно сформовано та направлено податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік від 27.06.2018 року №0181969-412-0506 на суму 5593,92 грн.

31 жовтня 2018 року справу розгляд справи відкладено на 19 листопада 2018 року.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця виконавчим комітетом Димитрівської міської ради 22.12.1994 року за основними основні видами діяльності: Код КВЕД 10.71 «Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання» (основний); Код КВЕД 96.02 «Надання послуг перукарнями та салонами краси»; Код КВЕД 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами»; Код КВЕД 47.52 «Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах»; Код КВЕД 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».

27 червня 2018 року Головним управлінням ДФС України було сформовано та направлено на адресу позивача податкове повідомлення-рішення №0-0506, яким згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового Кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового Кодексу України визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фіз. особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік в сумі 5593,92 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення отримано позивачем 25 серпня 2018 року.

Предметом спору у даній справі є правомірність прийняття Головним управлінням ДФС у Донецькій області вказаного податкового повідомлення-рішення про визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у сумі 5593,92 грн. з огляду на приписи п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266 Податкового кодексу України.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно договору купівлі-продажу від 02 грудня 2003 року ОСОБА_1 придбав нежитлову будівлю загальною площею 582,7 кв.м з реєстраційним номером 3584752, за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом №2528279 від 10.01.2004р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Бюро технічної інвентаризації м. Димитров.

Розпорядженням міського Голови Димитрівської міської Ради від 12.10.1998 року ОСОБА_1 отримав дозвіл на відкриття мініхлібопекарні.

Розпорядженням міського Голови Димитрівської міської Ради від 18.10.2005 року №241 ОСОБА_1 отримав дозвіл на відкриття магазину продовольчих товарів.

Відповідно до поверхового плану нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_3, загальна площа останньої складає 582, 7 кв. м.

Згідно з генплану, який є невід'ємною частиною технічної документації із землеустрою щодо визначення частини земельної ділянки ОСОБА_1 згідно долі приміщення магазину та пекарні вбачається за можливе визначити площу магазину та пекарні, яка відповідно складає 52,8 кв.м та 529, 9 кв. м.

Відповідно до пп. 266.1.1 ст. 266 Податкового кодексу України (далі за текстом ПК України) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1. п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Не є об'єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (пп «є» пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України).

Зважаючи на відсутність у Податковому кодексу України нормативного визначення поняття «Будівлі промисловості» слід звернутись до спеціального законодавства у цій сфері.

Згідно із Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, який затверджений наказом Державного комітету України зі стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Таким чином, з метою правильного застосування норм підпункту 266.2.2 ПК України при визначенні будівель промисловості в розрізі об'єкта оподаткування доцільно керуватись положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 для встановлення змісту поняття «промислова нерухомість».

Судом встановлено, що за всіма своїми об'єктивними будівельно-технічними характеристиками належні позивачу будівлі є промисловими будівлями, які за вимогами ДК 018-2000 належать до класу (код 1251.1), що підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо визначення частини земельної ділянки ОСОБА_2, згідно долі магазину та пекарні в частині техніко-економічних показників зазначені: пекарня розміщена на 0.0850 га, магазин 0.0110 га.

Згідно розпорядження міського голови м. Димитров від 12.10.1998 року №421 про дозвіл на відкриття мініпекарні за адресою: АДРЕСА_5 та витягу з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 від 09.01.2018 року, за місцем здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_4 визначено код згідно КВЕД 10.71 - виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів, тістечок нетривалого зберігання, 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та алкогольними виробами тощо.

Відповідно вимогами ДК 018-2000 передбачається наявність класу 123 «Будівлі торговельні», однак як передбачено у відповідному розділі цей клас не включає: невеликі магазини в будівлях, що призначені (використовуються), головним чином, для інших цілей.

Як встановлено під час розгляду справи, будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

При цьому, будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (комбіноване житло, готель і контора), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

Головне призначення повинно бути визначене шляхом обчислюється відсоткового співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання. Далі будівля класифікується за методом «зверху - вниз». Будівлю спочатку відносять до розділу (один розряд коду), що охоплює всю чи більшу частку всієї її загальної площі. Далі їх відносять до підрозділу (два розряди коду) - житлові будівлі, нежитлові будівлі за найбільшою питомою вагою площі в цій будівлі. Наступним кроком визначається група (три розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі в межах підрозділу. Нарешті, вибирається належність будівлі до класу (чотири розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі у межах групи.

Як встановлено судом згідно з генплану, який є невід'ємною частиною технічної документації із землеустрою щодо визначення частини земельної ділянки ОСОБА_1 згідно долі приміщення магазину та пекарні вбачається за можливе визначити площу магазину та пекарні, яка відповідно складає 52,8 кв.м та 529, 9 кв. м.

Вказані обставини дають можливість кваліфікувати вказану будівлю у якості промислової в цілому.

Відповідач вказує про правомірність нарахування позивачеві спірного податкового зобов'язання виключно з підстав статусу позивача власника будівлі як фізичної особи.

Крім того, із системного аналізу положень ПК України, якими врегульовані питання справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об'єктивно випливає, що поняття «платник податку» безумовно не є тотожним поняттю «об'єкт оподаткування».

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт нерухомості, а не суб'єкт як власник такої нерухомості. Тобто при визначенні бази оподаткування визначальними ознаками в даному випадку є саме ознаки нерухомості, а не ознаки її власника. Отже, база оподаткування повинна визначатися без урахування організаційно-правової форми власника та виду здійснення підприємницької діяльності.

Поряд із цим, відповідно до положень чинного законодавства України, юридичні особи та фізичні особи-підприємці належать до однієї категорії учасників господарського процесу, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з приписами частини 2 статті 55 Господарського кодексу України, суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно із пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно - правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Виключення будівель промисловості, що належать на праві власності фізичній особі-підприємцю, з числа об'єктів нерухомості, які за законом не є об'єктами оподаткування, негативно впливає на конкурентноздатність такого підприємця порівняно з юридичними особами та явно суперечить визначеним Податковим кодексом України принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу тощо (пп. 4.1.2. п. 4.1. ст. 4 ПК України).

Норма підпункту «є» 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України в розрізі основоположного принципу єдиного підходу до встановлення податків і зборів, передбаченого підпунктом 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, і принципу нейтральності оподаткування, встановленого у підпункті 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України не містить жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам - підприємцям, до об'єктів, які не оподатковуються в силу закону.

Аналогічний висновок (щодо даної частини рішення) міститься в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі № К/9901/1438/17 822/2624/16.

Таким чином, належні позивачу нежитлові будівлі як будівлі промисловості не є об'єктом оподаткування в силу приписів закону (підпункту "є" 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України) і податок на нерухоме майно на них не повинен нараховуватись, а відтак, оскаржуване податкове повідомлення - рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Також при вирішенні спору, суд враховує те, що контролюючий орган не надав жодних доказів того, що будівлі, які є власністю позивача, використовуються ним не за цільовим призначенням.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

У зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 27.06.2018 року №0-0506.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області ДФС України про скасування податкового-повідомлення рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 27.06.2018 року №0-0506 - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 27.06.2018 року №0-0506.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області ДФС України (87526, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, м. Маріуполь, Донецька область, Код ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_6, ІПН НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 23 листопада 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Кониченко О.М.