Справа № 569/15508/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року

м.Київ

справа №569/15508/16-а

адміністративне провадження №К/9901/20162/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Анцупової Т.О., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2017р. (Майор Г.І., Бучик А.Ю., Шевчук С.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати пенсії за вислугу років.

- зобов'язати відповідача розпочати нарахування та виплату пенсії за вислугу років, розрахованої у відповідності до чинного законодавства з 06.11.2015р.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому призначена пенсія відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 06.11.2015р., однак пенсія відповідачем не виплачується. Вважає дії відповідача щодо невиплати пенсії протиправними та просить суд зобов'язати відповідача розпочати виплату пенсії.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30.01.2017р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії в частині позовних вимог до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання неправомірною бездіяльність Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо не нарахування та невиплати пенсій за вислугу років - залишено без розгляду.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 30.01.2017р. поновлено строк звернення до адміністративного суду.

Позовні вимоги задоволено повністю.

Зобов'язано відповідача розпочати нарахування та виплату пенсії за вислугу років, розрахованої у відповідності до чинного законодавства з 06.11.2015р.

Допущено до негайного виконання постанову в межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2017р. скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог.

З ухваленим рішенням суду апеляційної інстанції не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене законом, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, характер виконуваних обов'язків яких є особливим.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції у даній справі - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

В ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з 03.04.1998р. працює в органах прокуратури, а з 13.01.2016р. займає посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 24.11.2015р. у справі № 569/15699/15-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.12.2015р. задоволено адміністративний позов позивача до управління Пенсійного фонду України в місті Рівне Рівненської області (правонаступником якого є Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області) та визнано протиправними дії управління щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зобов'язано управління провести обчислення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 06.11.2015р., виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.02.2016р. касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.12.2015р. у справі № 569/15699/15-а повернуто скаржнику.

На виконання рішення Рівненським міським судом Рівненської області 14.06.2016р. виданий виконавчий лист № 569/15699/15-а, на підставі якого Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області відкрито виконавче провадження ВП № 51539990.

В межах виконавчого провадження рішення суду було виконано боржником в повному обсязі, а саме: здійснено обчислення пенсії позивача за вислугою років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 06.11.2015р., виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати. Розмір пенсії позивача з 06.11.2015р. становить 10 576,77 грн.

У зв'язку з виконанням рішення згідно з виконавчого листа 12.08.2016р. виконавче провадження закінчено.

Позивач 29.06.2016р. звернувся до відповідача з заявою щодо нарахування та виплати належної йому пенсії.

Відповідач листом № 595/10 від 28.07.2016р. повідомив позивача про відсутність підстав для виплати пенсії позивачу з посиланням на статтю 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VII, із змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. № 911-VII, оскільки тимчасово, у період з 01.04.2015р. по 31.12.2016р., особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, Законами України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. (а.с.9)

Розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене законом, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, характер виконуваних обов'язків яких є особливим, до яких належать і прокурори.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачу призначена пенсія за вислугою років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 06.11.2015р., виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, а тому невиплата йому належної пенсії на підставі Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. № 911-VII є звуженням його існуючих прав, а саме, права на пенсію, визначеного статтею 46 Конституції України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог апеляційний суд виходив з того, що згідно змін до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" підставою для тимчасової невиплати пенсії є період роботи на посадах та на умовах передбачених цим Законом.

Апеляційним судом встановлено, що норми законодавства щодо невиплати пенсії прокурорам на час роботи на посадах відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на час подачі позивачем заяви про виплату пенсії та розгляду справи є чинними і не визнані неконституційними, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що зміни у законодавстві щодо пенсійного забезпечення стосовно тимчасової невиплати пенсії не обмежують право позивача на соціальний захист, оскільки у разі звільнення позивача з органів прокуратури виплата пенсії буде поновлена.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі висновки апеляційного суду не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що після набуття права на призначення пенсії позивач продовжував працювати в органах прокуратури, 86 Закону України «Про прокуратуру» встановлено обмеження щодо виплати пенсій працівникам прокуратури, які продовжують працювати, позивач до числа осіб, на яких такі обмеження не поширюються не належить, а тому апеляційний суд обґрунтовано прийняв рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім того, положення статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VII у спірний період діяли, не конституційними не визнавалися і підлягали застосуванню пенсійними органами, в тому числі відповідачем, під час реалізації наданих законом повноважень.

Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на порушення відповідачем вимог ст. 22 Конституції України та позбавлення права на соціальний захист також є безпідставними і висновки апеляційного суду не спростовують, оскільки позивач продовжує працювати і отримувати заробітну плату, а передбачені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VII обмеження лише відтерміновують у часі виплату пенсії на період роботи позивача в органах прокуратури.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування при вирішенні спору рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 є безпідставними, оскільки вказаним рішення визнано неконституційними положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07. 2010р. № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015р. № 911-VIII та положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. № 213-VIII, які стосувались обмеження виплати щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а позивачу призначена пенсія відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Верховний суд уже висловлював позицію щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах у постанові від 31.07.2018р. (справа 758/15919/16-а).

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні рішення суд апеляційної інстанції порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2017р. у даній справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук