Справа № 817/1828/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

20 листопада 2018 року
справа №817/1828/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,
при секретарі судового засідання Гутніченко А.М.
за участю представників
позивача - не з'явився,
відповідача - Корнейчука О.Л. за дов. від 20 лютого 2018 року №2008/9/28-10-10-18,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Сократової А. О., поданої в інтересах Приватного акціонерного товариства «Консюмерс-Скло-Зоря» про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 817/1828/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Консюмерс-Скло-Зоря» до Офісу великих платників податків ДФС та Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів,
09 жовтня 2018 року постановою Верховного Суду постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2018 року скасовано, залишено в силі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року у справі №817/1828/17.
17 жовтня 2018 року до Верховного Суду представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про розподіл витрат, а саме: витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 760 грн та судових зборів за подання касаційної скарги в сумі 24 814 грн 20 коп. і позовної заяви в частині, що була зменшена судом апеляційної інстанції в сумі 7 580 грн 10 коп.
Суд вважає наявними підстави для ухвалення додаткової постанови відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України.
Перевіривши доводи заяви щодо необхідності ухвалення додаткового рішення та розподілу судових витрат, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Заява представника позивача містить вимоги щодо відшкодування трьох груп витрат.
Щодо судового збору за подання касаційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою позивачем сплачено згідно з платіжним дорученням від 11 липня 2018 року № 66 судовий збір у сумі 24 814 грн 20 коп., що не відповідає розміру судового збору, визначеного відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги).
Враховуючи часткове задоволення судом апеляційної інстанції позовних вимог Товариства, а саме стягнення на користь позивача з Державного бюджету України пені у розмірі 215020,65 грн та залишення без розгляду позовних вимог Товариства про стягнення пені у розмірі 505452, 26 грн з підстав визначених частиною 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на положення частини 4 статті 6 Закону України «Про судовий збір», якими передбачено вирахування та сплата судового збору за подання скарги щодо перегляду судового рішення в частині суми зокрема щодо спірних відносин у стягненні якої відмовлено, Суд дійшов висновку про те, що за подання касаційної скарги позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 15 163,56 грн (505 452,26 х 0,015 х 200%).
Відтак, Суд вважає вимоги заявника щодо присудження йому сум судового збору за подання касаційної скарги за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Офісу великих платників податків ДФС у розмірі 15 163 грн 56 коп. такими, що підлягають задоволенню.
В іншій частині сплачена позивачем сума судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 9650,64 грн є переплатою (помилково сплаченою) та підлягає поверненню за клопотанням Товариства відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір».
Щодо судового збору за подання позову у справі
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позову до адміністративного суду на підставі платіжного доручення від 15 листопада 2017 року № 205 сплачено судовий збір у розмірі 12 407 грн 10 коп. Рішенням суду першої інстанції від 15 лютого 2018 року у зв'язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі присуджено на користь Товариства суму судового збору у розмірі 12 407 грн 10 коп. за рахунок бюджетних асигнувань податкового органу.
Судом апеляційної інстанції у зв'язку з частковою відмовою у задоволенні позову зменшено суму судового збору, присуджену на користь Товариства за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, та зменшено її до 4 827 грн. Різниця між судовим збором, присудженим судом першої інстанції, та судовим збором, присудженим судом апеляційної інстанції складає 7 580 грн, що і становить предмет вимог Товариства у цій заяві.
Згідно з частиною шостою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Вказаним положенням кореспондує пункт «б» абзацу четвертого частини першої статті 356 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.
Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року залишено в силі судове рішення суду першої інстанції, яке ухвалене на користь Товариства і в резолютивній частині якого вирішено питання про розподіл судових витрат. Отже, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору у суді першої інстанції мають бути присуджені на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі на підставі і у розмірах, визначених рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представником Товариства заявлені до відшкодування витрати, пов'язані з професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката у вигляді вивчення постанови суду апеляційної інстанції, опрацювання законодавства та судової практики, підготовка касаційної скарги, здійснення необхідних дій з її належного оформлення та відправлення.
На підтвердження факту надання правової допомоги, адвокатом Товариства до касаційної скарги додано Договір про надання правової допомоги від 16 липня 2018 року (далі - Договір), ордер, серія РН 427 № 063 від 16 липня 2018 року, акт надання правової допомоги від 23 липня 2018 року № 6 (далі - Акт), рахунок на оплату від 23 липня 2018 року № 6 (далі - Рахунок).
За умовами пункту 2.3 Договору Товариство здійснює 100 % оплату вартості гонорару, який визначений на підставі договору відповідно до виставленого адвокатом рахунку після підписання сторонами Акта про надання правової допомоги та фактичного отримання клієнтом компенсації витрат на професійну правничу допомогу в розмірі гонорару на підставі рішення суду.
Вартість правової допомоги визначається за погодинним тарифом, що становить 640 грн за одну годину. Відповідно до наданого Акта кількість затраченого часу на підготовку касаційної скарги у справі № 817/1828/17 складає 9 годин, з урахуванням погодинної тарифікації загальних рахунок до сплати сягає 5 760 грн.
31 жовтня 2018 року ухвалою Верховного Суду позивача зобов'язано подати докази на підтвердження витрат на правову допомогу.
08 листопада 2018 року до Верховного Суду Товариством подано заяву, зі змісту якої вбачається, що станом на 06 листопада 2018 року витрати на правову допомогу, надану Товариству, фактично не оплачені.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Верховний Суд вважає, що фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді вивчення постанови суду апеляційної інстанції, опрацювання законодавства та судової практики, підготовка касаційної скарги, здійснення необхідних дій з її належного оформлення та відправлення, як зазначено в Акті та тривалість таких послуг позивачем не доведено.
Враховуючи те, що наданими до суду касаційної інстанції документами витрати на правничу допомогу не підтверджено, Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 134, 139, 252, 344 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
Заяву адвоката Сократової А.О., поданої в інтересах Приватного акціонерного товариства «Консюмерс-Скло-Зоря», про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 817/1828/17 задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини заяви відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий Р.Ф.Ханова
Судді: І.А.Гончарова