Справа № 629/1467/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції : Панченко О.В.

16 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 629/1467/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Перцової Т.С.

суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Моісеєвої К.Ю.

позивача - ОСОБА_1, відповідача - Лашиної Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (м. Харків) від 04.07.2018 (16:15 год., повний текст складено 13.07.18) по справі № 629/1467/18

за позовом ОСОБА_1

до Начальника Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Лашиної Т.П.

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до начальника Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Лашиної Тетяни Петрівни (далі по тексту - начальник Лозівського об'єднаного УПФУ Лашина Т.П., відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних заяв від 07.05.2018 та від 04.06.2018, прийнятих судом, просить суд:

- встановити межу відповідальності, яку повинний нести начальник Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Лашина Т.П. за створення перешкод при перерахунку пенсії;

- зобов'язати начальника Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Лашину Т.П. здійснити перерахунок російських рублів в гривні згідно висновків експертизи № 9738;

- визначити розмір моральних збитків, які завдані неправомірними діями начальника Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Лашиної Т.П.;

- постановити окрему ухвалу про внесення відповідачем завідомо неправдивих відомостей з метою позбавлення особи права на законне нарахування пенсії;

- зобов'язати відповідача для нарахування пенсії суми заробітної плати, яка вказана в російських рублях з 01.11.1992р. перерахувати в гривню шляхом множення суми, яка вказана в довідці на 0,26616;

- заробітну плату для нарахування пенсії, вказану в довідках за період роботи в старательській артелі, визначити шляхом ділення суми заробітної плати на період виконання роботи;

- згідно Угоди від 13.03.1992р. обчислення пенсії проводити із заробітку за період роботи в Російській Федерації, який зарахований до страхового стажу з 27.12.2009р. з дня виникнення права на пенсію.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.03.2018 адміністративну справу № 629/1467/18 передано на розгляд Харківському окружному адміністративному суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 по справі № 629/1467/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Начальника Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Лашиної Т.П. про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 по справі № 629/1467/18 скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, постановити окрему ухвалу щодо складення і подання начальником Лозівського об'єднаного УПФУ Лашиною Т.П. завідомо неправдивих документів, які додані до матеріалів справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що судовим рішенням по справі № 629/4136/15-а визнано неправомірними дії Лозівського об'єднаного УПФУ при нарахуванні пенсії позивачеві. Для того, щоб виконати це судове рішення, нарахувати і виплатити недоплачену пенсію в розмірі 10646 грн., пенсійний фонд зобов'язаний перерахувати пенсію з 27.11.2009 на підставі експертизи № 9738 від 31.01.2017 згідно з додатками №№1 та 2, з 07.06.2010 згідно з додатком № 3, з 01.09.2010 - згідно з додатками №№ 4 та 5, з 01.02.2011 - згідно з додатками №№ 7 і 8, перерахувати російські рублі в гривні за курсом 0,26616 грн., як зазначено у висновку експертизи. Зазначив, що з 01.12.1994 пенсія нарахована в сумі 4100,95 грн. на підставі показників, які враховані судовим рішенням, і в цьому розмірі вона повинна нараховуватися і в подальшому. Вважає, що згідно з вищевказаним судовим рішенням правомірним є обчислення пенсії згідно з додатками до висновку експертизи №№1-10 та перерахування російських рублів у гривні по формулі, наведеній на ст.17 висновку експертизи та в додатку № 6 до висновку. Стверджує, що відомості, які наведені у відзиві на позов від 20.06.2018, є завідомо неправдивими, а саме вказано, що російські рублі перераховано у гривні по курсу 0,26616, однак, по такому курсу перераховано заробітну плату лише за період з 01.12.2006 по 02.09.2008. Однак, заробітна плата за період з 01.11.1992 по 01.01.1995 перераховано по курсу 0,00026616, у зв'язку з чим сума заробітної плати зменшилась в 1000 разів. Крім того, коефіцієнт заробітної плати за грудень 1993 року згідно з висновком експертизи становить 5,6, а Лозівським об'єднаним УПФУ при обчисленні пенсії позивачеві за грудень 1993 року застосовано коефіцієнт 4,89558. Перерахунок пенсії із врахуванням заробітної плати за період з 01.11.1993 до 01.01.1995 є завідомо неправдивим, зокрема, застосовано коефіцієнт перерахунку російських рублів в українські карбованці по курсу 0,26616, який встановлено НЬУ станом на 22.12.2009, в той час як з 16.12.2009 року курс російського рубля до карбованця становив 1,4 карб. за 1 російський рубль. Нараховані карбованці перераховуються у гривні у співвідношенні 1000 крб. за 1 гривню, згідно постанови КМУ № 1002 українські карбованці перераховуються в гривні в співвідношенні 100000 крб. за 1 гривню.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 по справі № 629/1467/18 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві та в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначив, що розрахунок заробітної плати для призначення пенсії позивачу проводився з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №306 від 20.04.2005 та постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі №2025/2а-827/11 від 17.08.2011, якою було зобов'язано застосувати при призначення пенсії період заробітної плати з 01.01.1990 по 31.12.1994. Вказав, що згідно з постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі №629/4236/15-а від 19.07.2017 відповідача зобов'язано нарахувати та виплачувати позивачу пенсію з врахуванням курсу російського рубля з 01.11.1992 та стягнуто недораховану та невиплачену пенсію за період з 27.12.2009 в сумі 10464,41 грн. Вказане рішення суду виконано у повному обсязі, а саме : 23.01.2018 після надходження роз'яснення судового рішення здійснено перерахунок пенсії з врахуванням курсу рубля з 01.11.1992, невиплачену пенсію за період з 27.12.2009 по 31.08.2016 у розмірі 10646,41 грн. виплачено в листопаді 2017 року, відшкодування вартості судово-економічної експертизи у сумі 8701,56 грн. здійснено поштовим переказом у грудні 2017 року. Твердження позивача про те, що пенсія позивачеві повинна нараховуватись в подальшому в розмірі, вказаному у висновку судово-економічної експертизи № 9738 (4100,95 грн.), проведеної в рамках справи № 629/4236/15-а, є помилковим, оскільки рішенням суду такого зобов'язання на відповідача не покладено. Крім того, зазначив, що відповідно до мотивувальної частини постанови суду від 19.07.2017 по справі №629/4236/15-а, яка набрала законної сили, встановлено, що при призначенні пенсії та перерахунках пенсії ОСОБА_1 в період з 27.12.2009 по 31.08.2016 коефіцієнти заробітної плати та коефіцієнти стажу Пенсійним фондом враховувалися відповідно до наданих документів, необхідних для визначення розміру пенсії. З огляду на викладене, вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 27.12.2009 перебуває на обліку у Лозівському об'єднаному УПФУ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Загальний стаж роботи позивача складає 42 роки 10 місяців 10 днів за період роботи з 01.09.1964 по 31.10.2009.

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі №2025/2-а-827/11 від 17.08.2011 задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Лозівському районі Харківської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії.

Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного Фонду України в Лозівському районі Харківської області в перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 01.01.1990 по 31.12.1994 на підставі заробітної плати про заробіток згідно довідок Філії Відкритого Акціонерного Товариства Таймиренерго Курійської ГЕС № 569 від 09.08.2010, довідок Архівного відділу Адміністрації муніципальної освіти «Середньоканський район» Магаданської області Російської Федерації за № С 187, № С 185 від 12.08.2010 року.

Зобов`язано Управління Пенсійного Фонду України в Лозівському районі Харківської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком за період з 01.01.1990 по 31.12.1994 на підставі заробітної плати про заробіток для обчислення пенсії згідно довідок Філії Відкритого Акціонерного Товариства Таймиренерго Курійської ГЕС № 569 від 09.08.2010, Архівного відділу Адміністрації муніципальної освіти «Середньоканський район» Магаданської області Російської Федерації за № С 187, № С 185 від 12.08.2010 року та провести відповідні виплати, починаючи з 01.09.2010 з врахуванням раніше виплачених сум.

З урахуванням вказаного рішення суду для розрахунку пенсії відповідачем було використано період заробітної плати за період з 01.01.1990 по 31.12.1994 (як найбільш вигідний) та періоди роботи з 01.07.2000 по 27.11.2000, з 01.06.2001 по 10.09.2004, з 01.03.2005 по 10.09.2005, з 01.09.2008 по 31.12.2008, з 01.02.2009 по 31.10.2009 - згідно з даними персоніфікованого обліку, з 01.12.2006 по 16.06.2008 - відповідно до довідки про заробітну плату б/н від 18.01.2011, виданої ТОВ «Актэрос-механизация», м. Москва, з 01.07.2008 по 31.08.2008 - відповідно до довідки № 203/2-671-ОПП від 10.06.2010, виданої ТОВ «Инжстрой-Сити Монолит», м. Москва.

Розрахунок заробітної плати проводився із застосуванням постанови Кабінету Міністрів України №306 від 20.04.2005 та постанови Лозівського міськрайонного суду по справі №2025/2а-827/11 від 17.08.2011.

30.11.2012 позивач звернувся до УПФУ в Лозівському районі Харківської області з заявою про перерахунок пенсії з більш високого заробітку відповідно до довідки про заробітну плату за період з 02.1995 року по 1996 рік за №2-1823/3-1 від 20.09.2012, яка видана Державним архівом документів по особовому складу Забайкальського краю Російської Федерації.

В задоволенні вказаної заяви позивачу було відмовлено, про що складено Протокол №1806 від 03.12.2012, в зв'язку з тим, що вищезазначений перерахунок виявився недоцільним (коефіцієнт заробітної плати склав 3,58594 та є меншим, ніж той, що врахований при призначенні пенсії (3,61630).

Позивачем було оскаржено відмову в перерахунку пенсії, оформлену вказаним протоколом від 03.12.2012. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.11.2013 по справі № 629/4704/13-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2014, позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, отже, протокол від 03.12.2012 є чинним.

Крім того, ОСОБА_1 звертався до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до Лозівського об'єднаного УПФУ, в якому просив суд : визнати неправомірними дії УПФУ в Лозівському районі Харківської області при нарахуванні пенсійних виплат згідно довідок № с-187, № с-185 з 01.09.2010 року, а також застосування російського рубля в нарахуванні пенсії з 01.12.1992 року; зобов`язати УПФУ в Лозівському районі Харківської області здійснити перерахунок пенсійних виплат з врахуванням довідок № с-185, № с-187 з 27.12.2008 року, застосування російського рубля при нарахуванні пенсії припинити з 12.11.1992 року та здійснити перерахунок російського рубля в гривні у відповідності до ст. 6.п.3 Угоди від 13.03.1992 року, надати розрахунок доплати, яку УПФУ виплатило в травні 1993 року.

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.07.2017 по справі № 629/4236/15-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Лозівського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області при нарахуванні пенсійних виплат ОСОБА_1.

Зобов'язано Лозівське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Харківської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з врахуванням курсу рубля з 01.11.1992.

Стягнуто з Лозівського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області на користь ОСОБА_1 недораховану та невиплачену пенсію за період з 27.12.2009 по 31.08.2016 в розмірі 10646,41 ( десять тисяч шістсот сорок шість) грн. 41 коп.

Стягнуто з Лозівського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області на користь ОСОБА_1 вартість проведеної судово-економічної експертизи в сумі 8701,56 (вісім тисяч сімсот одну грн. 56 коп.) гривень.

Стягнуто з Державного бюджету України в особі Лозівського об'єднаного управління Державної казначейської служби Харківської області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1291,08 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

16.01.2018 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити врахування довідки 2-182-3/3-1 з урахуванням висновків судово-економічної експертизи №9738, проведеної НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Листом Лозівського об'єднаного УПФУ № 05.02.2018 № 16/С-16 позивачеві було відмовлено в перерахунку пенсії, та вказана, що постанова Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.07.2017 по справі № 629/4236/15-а виконана в повному обсязі.

Не погодившись із вказаною відмовою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправними дій відповідача щодо створення перешкод при перерахунку пенсії, зобов'язання начальника Лозівського об'єднаного УПФУ Лашиної Т.П. здійснити перерахунок російських рублів в гривні згідно висновків експертизи № 9738, зобов'язати відповідача для нарахування пенсії суми заробітної плати, яка вказана в російських рублях з 01.11.1992, перерахувати в гривню шляхом множення суми, яка вказана в довідці, на 0,26616, визначити заробітну плату для нарахування пенсії, вказану в довідках за період роботи в старательській артелі, шляхом ділення суми заробітної плати на період виконання роботи, проводити обчислення пенсії із заробітку за період роботи в Російській Федерації, який зарахований до страхового стажу з 27.12.2009, з дня виникнення права на пенсію, стягнення моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача у спірних відносинах, оскільки відповідачем виконано рішення суду по справі № 629/4236/15-а, а також з необґрунтованості вимог про стягнення моральної шкоди та винесення стосовно відповідача окремої ухвали.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні відносини склалися з приводу виконання відповідачем постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.07.2017 по справі № 629/4236/15-а. А саме, позивач вважає, що пенсія йому повинна виплачуватись у розмірі, встановленому висновком судово-економічної експертизи № 9738 від 31.01.2017.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.07.2017 по справі № 629/4236/15-а, Міждержавні відносини у сфері пенсійного забезпечення між Україною та Російською Федерацією регулюються Угодою про гарантії прав громадян - учасниць СНД від 13 березня 1992 року.

Згідно зі ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р. призначення пенсій громадянам держав-учасниць договору здійснюється за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на вигідних підставах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якого з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди.

Обчислення пенсій здійснюється із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. В разі, якщо в державах-учасницях договору введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу до моменту призначення пенсії.

Відповідно до Указу Президента України «Про реформу грошової системи України», починаючи з 23-ї години 12 листопада 1992 року припинено функціонування рубля в грошовому обігу на території України. Та встановлено, що єдиним законним засобом платежу на території України стає український карбованець.

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.07.2017 по справі № 629/4236/15-а констатовано, що відповідачем при перерахунку пенсії з 01.09.2010 року заробіток для визначення розміру пенсії, отриманий ОСОБА_1 на території Російської федерації в російських рублях, перераховано в гривню по курсу НБУ починаючи з 01.12.1992, тобто, не враховано вимоги Указу президента України «Про реформу грошової системи України» від 07.11.1992 № 549/92.

Відповідно до п.п.1, 2, 5 вищезазначеного Указу починаючи з 23 години 12 листопада 1992 року припинено функціонування рубля в грошовому обігу на території України.

Встановлено, що єдиним законним засобом платежу на території України стає український карбованець, представником якого в готівковому обігу виступає купон Національного банку України.

Передбачено, що бухгалтерський облік господарсько-фінансових та кредитних операцій та звітність в Україні ведуться в українських карбованцях.

Висновком судово-економічної експертизи №9738 від 31.01.2017, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріусав рамках розгляду справи № 629/4236/15-а, підтверджено правильність застосування відповідачем курсу рубля при перерахунку пенсії та визначення коефіцієнтів заробітної плати, яка враховується для призначення пенсії позивача, проте встановлено, що управлінням Пенсійного фонду не було враховано вимоги Указу Президента України «Про реформу грошової системи України» від 07.11.1992 №549/92, а саме: перерахунок у гривню заробітку, одержаного на території Російської федерації в рублях, необхідно було проводити з 01.11.1992.

У зв'язку з викладеним вище постановою Лозівського міськрайоного суду у справі №629/4236/15-а від 19.07.2017 зобов'язано Лозівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з врахуванням курсу рубля з 01.11.1992.

Крім того, вказаним судовим рішенням стягнуто з Лозівського об'єднаного УПФУ недораховану та невиплачену пенсію за період з 27.12.2009 (з моменту призначення пенсії) по 31.08.2016 в розмірі 10646,41 грн., яка утворилася внаслідок неврахування курсу рубля з 01.11.1992, а також компенсувати позивачеві вартість проведеної експертизи в розмірі 8701,56 грн.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, поданому в поясненнях від 03.07.2018, Лозівським об'єднаним УПФУ було перераховано період отримання сум заробітної плати в рублях з 01.11.1992 та застосовано при розрахунку заробітної плати курс рубля на момент призначення пенсії, тобто на 27.12.2009.

Згідно з листом Управління НБУ в Харківській області 26.07.2010 №06-134/7297, за даними Національного банку України станом на 27.12.2009 курс рубля складав 2,6616 гривень за 10 російських рублів.

Отже, з урахуванням п.3 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення, заробіток позивача, який він отримав на території Російської Федерації і який враховується для обчислення пенсії, перераховано у гривню за вказаним курсом.

При цьому, згідно з Указами Президента України від 07.07.1992 № 549/92 та від 25.08.1996 № 762/96 було врегульовано порядку обміну рублевої грошової наявності на український карбованець у відношенні 1:1, та обміну українського карбованця на гривні по курсу 10000 карбованців за 1 гривню.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.1996 № 1002 визначено, що в довідках про заробітну плату для нарахування пенсії заробітна плата в загальній сумі за кожний календарний рік перераховується в гривні з округленням до 5 знаків після коми.

У зв'язку з чим, а також беручи до уваги, що курс рубля Нацбанком надано за 10 російських рублів (2,6616 грн.), відповідачем було суму заробітної плати позивача для перерахунку рублів у гривні поділено на 10000.

Доводи позивача про те, що таке обчислення призвело до зменшення його пенсії у 1000 разів, є необґрунтованими та не враховують вимог вищезазначених нормативних актів.

При цьому, ані експерт, ані позивач не враховують, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, якою передбачено визначення розміру заробітку (доходу) виходячи з офіційно встановленого курсу національної валюти до моменту призначення пенсії, набрала чинності раніше, ніж Указом Президента України від 07.11.1992 № 549/92 введено в якості національної валюти український карбованець, та раніше введення гривні Указом Президента України від 25.08.1996.

У зв'язку з чим є помилковими твердження позивача про те, що вказана Угода застосовується відповідачем по-різному в однакових ситуаціях (при перерахунку заробітної плати, отриманої позивачем під час роботи у Російській Федерації в період з 01.12.2006 по 02.09.2008 (який позивач вважає вірним, оскільки розрахунок зроблений за курсом 0,26616 грн. з 1 російський рубль) та з 01.11.1992 по 01.01.1995 (з яким позивач не погоджується, оскільки розрахунок зроблений за курсом 0,00026616 грн. за 1 російський рубль або 0,26616 крб. за 1 російський рубль).

Та обставина, що у висновку експертизи для обчислення пенсії позивача заробітна плата в рублях експертом перерахована у гривні (без урахуванням співвідношення між карбованцем і гривнею внаслідок деномінації), не свідчить про неправомірність дій відповідача у спірних відносинах.

При цьому, слід вказати, що постановою Лозівського міськрайоного суду у справі №629/4236/15-а від 19.07.2017 не зобов'язано відповідача нараховувати пенсію ОСОБА_1 в розмірах, що визначені висновком експерта, а лише зобов'язано врахувати вимоги Указу Президента України від 07.11.1992 № 549/92 та застосувати курс рубля при перерахунку пенсії позивача із заробітної плати з 01.11.1992, що і було зроблено відповідачем по справі.

В силу ч.5 ст.82 КАС України (в редакції, чинній на час прийняття постанови від 19.07.2017) висновок експерта для суду не є обов'язковим, а тому суд при ухваленні рішення не був зобов'язаний враховувати експертний висновок в повному обсязі, з усіх питань, які досліджувались експертом.

Щодо тверджень позивача про невірне обчислення відповідачем коефіцієнта за грудень 1993 року при перерахунку пенсії на виконання постанови Лозівського міськрайоного суду у справі №629/4236/15-а від 19.07.2017 колегія суддів зазначає, що розбіжності між коефіцієнтом заробітної плати за грудень 1993 року, визначеним відповідачем (4,89558) та визначеним експертом (5,6) пояснюється тим, що експертом не було враховано підвищення середньої заробітної плати у грудні 1993 року порівняно з попередніми 11 місяцями (836534 крб. або 8,36534 грн. у грудні 1993 року і 327630 крб. або 3,27630 грн. у листопаді 1993 року).

Згідно з ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон № 1058) коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою: Кз = Зв : Зс, де: Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи; Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); Зс - заробітна плата (дохід), в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу).

Таким чином, коефіцієнт заробітної плати є результатом ділення заробітної плати, яку отримувала особа, на середню заробітну плату на одну застраховану особу в цілому по Україні, і величина коефіцієнта залежить від величини середньої заробітної плати.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Таким чином, для заробітної плати (доходу), що виплачувались особам до набрання чинності Законом № 1058 (09.07.2003), передбачено граничний розмір коефіцієнту заробітної плати - 5,6, який і було застосовано експертом.

Отже, оскільки експертом не враховано зростання середньої заробітної плати по Україні у грудні 1993 року порівняно з попередніми 11 місяцями 1993 року, він дійшов помилкового висновку, що коефіцієнт заробітної плати позивача залишився на максимальному рівні - 5,6.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сума в розмірі 10646,41 грн., на яку вказує позивач, не є сумою пенсії, яка повинна бути виплачена позивачеві за висновком експерта, а є розбіжністю між сумою пенсії, яка була б нарахована відповідачем по справі у разі взяття ним до уваги вимог Указу Президента України від 07.11.1992 № 549/92 та застосування курсу рубля саме з 01.11.1992 (а не з 01.12.1992), та сумою фактично виплаченої пенсії.

Таким чином, сума в розмірі 10646,41 грн. є одноразовою виплатою, яка була виплачена Лозівським об'єднаним УПФУ позивачеві, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією протоколу № 518 від 07.11.2017, а також довідкою про фактично виплачені суми пенсії позивача за період з 27.12.2009 по 31.05.2018 (а.с.58-62).

Колегія суддів зауважує, що незгода позивача з діями відповідача щодо перерахунку пенсії на підставі постанови Лозівського міськрайонного суду у справі №629/4236/15-а від 19.07.2017, пов'язана з тим, що після його здійснення пенсія ОСОБА_1 суттєво не збільшилась. Так, згідно з довідкою про фактично виплачені суми пенсії за період з 27.12.2009 по 31.05.2018 доплата склала лише 12,88 грн.

Так, відповідачем при перерахунку враховано заробітну плату за період з 01.01.1990 по 31.09.2009, застосовано курс гривні до російського рубля - 2,6616 грн. за 10 російських рублів з 01.11.1992, визначено заробітну плату в гривнях, обчислено індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 3,61826, визначено середньомісячний заробіток - 5971,68 грн., обчислено розмір пенсії за віком 3453,12 грн., враховано доплату за понаднормовий стаж - 192,10 грн., нараховано підвищення з 01.05.2012 - 100,00 грн., обчислено доплату до попереднього розміру пенсії станом на 12.2014 - 146,69 грн., та обчислено загальний розмір пенсії, який станом на 01.09.2016 склав 3891,91 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у спірних відносинах підстав для зобов'язання начальника Лозівського об'єднаного УПФУ здійснити перерахунок пенсії, про який просить позивач.

Посилання позивача на те, що судом першої інстанції безпідставно допитано в судовому засіданні заступника начальника Лозівського об'єднаного УПФУ Гавриленко І.М., яка, на думку позивача, є зацікавленою особою, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не надано жодних доказів таких тверджень.

З приводу доводів позивача про те, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги пояснення, надані відповідачем в судовому засіданні 04.07.2018, які, на думку позивача, не повинні були братися до уваги з огляду на неподання їх відповідачем у строк, встановлений судом (разом із відзивом), та які, на думку позивача, не є офіційними документами щодо проведеного перерахунку, колегія суддів зазначає, що такі пояснення та наведений у них детальний розрахунок були витребувані судом у зв'язку з висловленням відповідної вимоги позивачем.

В силу ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Незгода позивача зі змістом таких письмових доказів, наданих у зв'язку з його вимогою, не свідчить про їх недостовірність та не є підставою для їх відхилення.

Що стосується доводів позивача про складання відповідачем - начальником управління Пенсійного фонду України Харківської області Лашиною Т.П. завідомо неправдивих документів з метою позбавити особу права на законне нарахування пенсії та встановити розмір моральної та матеріальної шкоди завданими неправомірними діями, колегія суддів зауважує, що дій щодо складання таких документів з боку відповідача в даній справі не виявлено ані судом першої, ані судом апеляційної інстанції.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що на заяви позивача, в тому числі з приводу виконання постанови Лозівського міськрайоного суду у справі №629/4236/15-а від 19.07.2017, Лозівським об'єднаним УПФУ були надані обґрунтовані відповіді.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтересів.

Також, колегія суддів враховує, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що обов'язковою умовою правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

В даній справі судом першої та апеляційної інстанцій таких порушень прав позивача з боку начальника Лозівського об'єднаного УПФУ Харківської області Лашиної Т.П. не встановлено.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Позивачем не надано доказів наявності обставин, які покладені ним в основу позовних вимог. Разом з тим, відповідачем доведено правомірність своїх дій у спірних відносинах.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про притягнення відповідача до відповідальності за створення перешкод при перерахунку пенсії, зобов'язання вчинити дії щодо нарахування пенсії суми заробітної плати, яка вказана в російських рублях з 01.11.1992, перерахувати в гривню шляхом множення суми, яка вказана в довідці на 0,26616, визначити заробітну плату для нарахування пенсії, вказану в довідках за період роботи в старательській артелі, шляхом ділення суми заробітної плати на період виконання роботи, проводити обчислення пенсії згідно Угоди від 13.03.1992 із заробітку за період роботи в Російській Федерації, який зарахований до страхового стажу з 27.12.2009 з дня виникнення права на пенсію.

Щодо позовних вимог про визначення розміру моральних збитків, які завдані неправомірними діями начальника Лозівського об'єднаного УПФУ Лашиної Т.П., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач не наводить жодної підстави для її стягнення.

Колегія суддів вказує, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім'ї душевних страждань діями відповідача по справі, які є предметом даного спору та які позивач вважає протиправними, зокрема, доказів погіршення здоров'я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, обов'язок визначити обґрунтований розмір моральної шкоди, завданий особі, законодавчо покладено саме на таку особу при зверненні до суду.

Разом з тим, позивач не зазначає певної грошової суми, яка, на його думку, була б співмірною з розміром моральної шкоди у разі завдання її відповідачем по справі, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості надати оцінку обґрунтованості вимог про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи відсутність обґрунтування заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема її розміру, а також невстановлення судом першої та апеляційної інстанції в даній справі порушення прав позивача з боку відповідача, позовні вимоги про визначення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, також не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про прийняття окремої ухвали колегія суддів зазначає, що згідно зі ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Разом з тим, враховуючи, що судом в даній справі таких порушень закону з боку відповідача не виявлено, відсутні підстави для прийняття окремої ухвали.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 по справі № 629/1467/18 залишити без змін

В задоволенні клопотання щодо постановлення окремої ухвали - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 21.11.2018.