Справа № 2040/7543/18
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 р. № 2040/7543/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Хмелівської Н.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Саєнко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 12.06.2015 № про застосування штрафних санкцій у сумі 9217,81 грн та вимогу Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 12.06.2015 № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 133001,94 грн.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що контролюючим органом проведено документальної позапланової невиїзної перевірки позивачу, на підставі висновків якої відповідачем здійснено донарахування ЄСВ за 2012, 2013, 2014 роки в сумі 133001,94 грн, у зв'язку з ненаданням звітності та за рахунок збільшення оподатковуваного доходу за 2013, 2014 рік на суму 1372971,13 грн, внаслідок переведення позивача зі спрощеної системи оподаткування (єдиний податок 2 групи) на загальну систему оподаткування. Позивач з такими висновками контролюючого органу зробленими в акті перевірки не погоджується, вважає винесені відповідачем оскаржувані рішення та вимогу необґрунтованими, безпідставними і протиправними, та такими, які прийняті в порушення норм податкового та іншого законодавства, які діяли в момент виникнення спірних правовідносин.

Ухвалою суду від 11.09.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 24.10.2018 о 15:30 год.

Протокольною ухвалою судді від 13.10.2018 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 13.11.18.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, надав до суду відзив, відповідно до якого зазначив, що встановлені контролюючим органом порушення, які були покладені в основу оскаржуваного в даній справі рішення належним чином зафіксовано в акті перевірки. В ході перевірки встановлено, що в період з 01.01.2012 по 31.03.2013 ФОП ОСОБА_3 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування, за період з 01.04.2013 по 31.12.2014 здійснював на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок 2 група). Перебуваючи на спрощеній системі оподаткування протягом 01.04.2013 по 31.12.2014 позивач надавав послуги юридичній особі не платнику єдиного податку, що є порушенням вимог п.291.4 ст. 291 Податкового кодексу України. Таким чином позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 на підставі заяви від 22.04.2013 з 01.04.2013 переведено на спрощену систему оподаткування як платника єдиного податку 2-ої групи.

Судом встановлено, що посадовими особами Західної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області на підставі наказу від 25.05.2015 № 982 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_3" проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, результати якої оформлено у вигляді акту перевірки від 12.06.2015 року №1112/20-33-17-02-07/НОМЕР_2.

Відповідно до висновків акту від 12.06.2015 №1112/20-33-17-02-07/НОМЕР_2 контролюючим органом встановлено порушення позивачем:

- п.п. 177.11, п. 177.5 ст. 177. ст.49 Податкового кодексу України в частині ненадання декларації про майновий стан і доходи за 2013-2014 роки;

- п.177.2 ст. 177, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, що призвело до заниження чистого оподаткованого доходу у сумі 1372971,13 грн, внаслідок чого до бюджету не сплачено суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб всього на загальну суму 229105,44 грн;

- абз. 9 п. 298.2.3 п. 298.2 ст.298 Податкового кодексу України в частині порушення вимог застосування спрощеної системи оподаткування при здійсненні господарської діяльності;

- п.2 ч.1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", що призвело до встановлення розбіжності зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 133001,94 грн.

За результатами перевірки, на підставі висновків акту перевірки від 12.06.2015 №1112/20-33-17-02-07/НОМЕР_2 контролюючим органом прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 12.06.2015, яким позивачу донараховано 133001,94 грн єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Крім того, 12.06.2015 контролюючим органом винесено вимогу № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 133001,94 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

По суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

При цьому, п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надасться лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Приписами п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Аналізуючи наведені вище норми Податкового кодексу України слід дійти висновку, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення, а право на проведення такої перевірки у посадових осіб виникає за умови належного повідомлення платника податків та надіслання до початку перевірки платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Вказане також узгоджується з правом платника податків бути присутнім під час проведення перевірок та надання пояснень з питань, що виникають під час таких перевірок, що передбачено положеннями п.п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України, та обов'язком платника податків надати посадовим особам контролюючого органу у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки.

Під час судового розгляду справи з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 25.05.2015 №197 та копію наказу Західної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 25.05.2015 №982 було направлено позивачу засобами поштового зв'язку 03.06.2015 рекомендованим листом з повідомленням про вручення та у зв'язку з не врученням повернуто до відповідача 04.07.2015 з відміткою "за закінченням терміну зберігання", що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями поштового конверту, рекомендованого повідомлення та чеку поштового відділення.

З огляду на вище викладене суд дійшов висновку, що фактично посадовими особами контролюючого органу в порушення встановленого законодавством порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, оскільки фактично позивача не було повідомлено дату початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та місце її проведення, що позбавило його можливості реалізації свого права на ознайомлення із ними до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень і документів, а тому можна дійти висновку, що відповідачем проведено перевірку без наявності на те правових підстав.

Невиконання вимог п. 79.2 ст.79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення, рішення, вимоги).

Враховуючи наведене вище, контролюючий орган, розпочавши проведення перевірки до вручення платнику податків копії наказу та повідомлення про проведення перевірки, діяв не в порядку та не у спосіб, встановлений податковим законодавством України.

Як наслідок, оформлений контролюючим органом за наслідками такої перевірки акт є доказом, який здобуто з порушенням встановленого порядку та не має юридичної значимості.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 27.01.2015 у справі №21-425а14 та від 16.02.2016 у справі №21-2749а15, у рішеннях Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №821/371/17 та від 07.02.2018 у справі №821/1562/16.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що у контролюючого органу не виникли передбачені законом підстави для проведення позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_4, а відтак, така перевірка не спричинє будь-яких правових наслідків для позивача.

З огляду на встановлення в ході судового розгляду порушення контролюючим органом порядку проведення позапланових невиїзних документальних перевірок, що за практикою Верховного Суду України та Верховного Суду має наслідком визнання перевірок незаконними та відсутність правових наслідків таких перевірок, на думку суду не вбачається підстав для надання оцінки встановленим в ході контрольних заходів обставинам чи порушенням.

Водночас, зі змісту акту перевірки від 12.06.2015 року №1112/20-33-17-02-07/НОМЕР_2 та наданих представником відповідача відзиву на позов та усних пояснень під час розгляду справи встановлено, що перевіркою було виявлено порушення позивачем вимог абз.2 п.291.4 ст.294 Податкового кодексу України, а саме встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, в період з 01.07.2013 по 31.12.2014, здійснював господарську діяльність з ДП "Жовтневе лісове господарство" (), що є недотриманням вимог абз. п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України.

Встановлені контролюючим органом обставини стали підставою для висновку про порушення за перевіряємий період позивачем абз.9 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України, а як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів за результатами проведення такої перевірки контролюючим органом було переведено позивача у відповідності до п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України з 01.07.2013 на загальну систему оподаткування, оскільки позивач відповідно до норм Податкового кодексу України повинен був самостійно перейти з вказаної дати на загальну систему оподаткування.

Суд зазначає, що під час судового розгляду справи сторонами не заперечувались обставини здійснення позивачем господарських операцій та в цілому господарської діяльності з ДП "Жовтневе лісове господарство" (), у зв'язку з чим такі господарські відносини позивача судом окремо не досліджувались.

При цьому, судовим розглядом встановлено, що у перевіряємому періоді позивач у період з 01.01.2012 по 31.03.2013 знаходився на загальній системі оподаткування та у період з 01.04.2013 по 31.12.2014 на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 2-ої групи.

Відповідно до положень пп. 298.2.1, 298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для відмови від спрощеної системи оподаткування суб'єкт господарювання не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку нового календарного кварталу (року) подає до органу державної податкової служби заяву. Платники єдиного податку можуть самостійно відмовитися від спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом (за умови відсутності непогашених податкових зобов'язань чи податкового боргу з єдиного податку та/або інших податків і зборів, які платники єдиного податку сплачують відповідно до цієї глави), з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому подано заяву щодо відмови від спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів.

При цьому, обов'язок платника податків перейти на сплату інших податків і зборів визначено положеннями пп. 298.2.3. п.298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, відповідно до якої, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: 1) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої - третьої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення; 2) у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 5 пункту 291.4 статті 291, платниками єдиного податку першої - третьої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для п'ятої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення; у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291, платниками єдиного податку четвертої групи, які використали право на застосування іншої ставки, встановленої для шостої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення; 3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку п'ятої і шостої груп - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення; 4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків; 5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми; 6) у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення; 7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у свідоцтві платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності; 8) у разі сплати до закінчення граничного строку погашення податкового боргу, що виник у платника єдиного податку протягом двох послідовних кварталів, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому погашено такий податковий борг.

В той же час, відповідно до положень п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час прийняття контролюючим органом рішення про анулювання позивачу свідоцтва платника єдиного податку, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Зі змісту акту перевірки від 12.06.2015 №1112/20-33-17-02-07/НОМЕР_2 судом встановлено, що контролюючим органом було встановлено порушення позивачем абз. 9 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України за перевіряємий період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

Проте, суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014, який набрав законної сили з 01.01.2015, пп. 298.2.3. п.298.2 ст. 298 Податкового кодексу України доповнено підпунктом 9, відповідно до якого платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, норми податкового законодавства, які діяли в перевіряємому періоді та регулювали спірні правовідносини, свідчать про відсутність обов'язку платника податків перейти на сплату інших податків і зборів в разі порушень платником єдиного податку вимог підпункту 2 пункту 291.4 статті 294, та про відсутність повноважень у контролюючого органу на анулювання свідоцтва платника єдиного податку, за порушення платником вимог п.п. 9 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що вказані обставини встановлені постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2018, залишені без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2018.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обов'язку щодо переходу на загальну систему оподаткування у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 не було, це є правом платника податку.

Також, суд зазначає, що з Реєстру платників єдиного податку позивача було виключено 01.01.2015 на підставі рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації, що підтверджується листом від 17.06.2015 №9298/10/20-33-17-02-12.

Таким чином, ФОП ОСОБА_3 в перевіряємому періоді з 01.04.2013 по 31.12.2014 перебував на спрощеній системі оподаткування, тобто мав статус платника єдиного податку, а тому рішення від 12.06.2015 № про застосування штрафних санкцій у сумі 9217,81 грн та вимога від 12.06.2015 № Ф- про сплату боргу (недоїмки) полягають скасуванню, оскільки є такими, що прийняті без врахування усіх обставин у справі та ґрунтуються на помилкових висновках контролюючого органу.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (просп. Науки, буд. 9, м. Харків,61166, код 39859805) про скасування рішень - задовольнити.

Скасувати рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 12.06.2015 № про застосування штрафних санкцій у сумі 9217,81 грн.

Скасувати вимогу Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 12.06.2015 № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 133001,94 грн.

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) судові витрати в розмірі 1422 (одна тисяча чотириста двадцять дві) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (просп. Науки, буд. 9, м. Харків,61166, код 39859805).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 23 листопада 2018 року.

Суддя С.О.Чудних