Справа № 320/5232/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року № 320/5232/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення з 01.01.2008 пенсії за вислугу років з 61% до 56% при перерахунку та обчисленні розміру пенсії, призначеної ОСОБА_1;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок з 01.01.2018, виплатити та надалі виплачувати пенсію ОСОБА_1 в розмірі 61%, який був встановлений при звільненні з податкової міліції, виходячи з грошового забезпечення, зазначеного в довідці Державної фіскальної служби України у Київській області від 06.04.2018 №10-36-03-20/133, яка видана для перерахунку пенсії;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 з 01.01.2018;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, виходячи з розрахунку пенсії в розмірі 61%, з 01.01.2018, здійснити виплату ОСОБА_1 недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером податкової міліції ДПА України, якому призначена пенсія за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" у розмірі 61% грошового забезпечення, з яких 50% - як звільненому у запас за наявності 20 років вислуги; 6% - за кожний рік вислуги понад 20 років та 5% - як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Так, позивач пояснює, що з отриманої, в червні 2018 року, копії перерахунку його пенсії від 10.04.2018, він дізнався, що пенсійний орган зменшив розмір його пенсії з 61% на 56% від грошового забезпечення при здійсненні її перерахунку в 2008 році, виключивши 5% - як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач стверджує, що такі дії відповідача суперечать нормам чинного законодавства та порушують його конституційні права. Крім того, зазначає, що постанова № 103 суперечить меті та спрямованості Закону № 2262-ХІІ, погіршує його становище в частині строків виплати належної йому пенсії, а отже не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача в письмовому відзиві, поданому до суду, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що посадові особи пенсійного органу при здійсненні перерахунку пенсії позивачу та її виплаті діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, який передбачений чинним законодавством України. Також, представник стверджує, що позивачем пропущений строк звернення до суду, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, з 01.03.2005, є пенсіонером податкової міліції Державної податкової адміністрації України, якому призначена пенсія відповідно до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі 61% від суми його грошового забезпечення, що підлягає врахуванню для призначення пенсії, з яких: 50% - як звільненому у запас за наявності 20 років вислугу, 6% (2 роки х 3%) - за кожен рік вислуги понад 20 років та 5% - як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області.

З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві вбачається, що 15.06.2018, під час усного звернення до пенсійного органу, ОСОБА_1 стало відомо, що раніше призначена йому пенсія перерахована посадовими особами пенсійного органу, 10.04.2018, виходячи з 56% суми грошового забезпечення, а не 61%, тобто зменшена на 5%. Перерахунок здійснений на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії від 06.04.2018 №10-36-05-20/133, наданої Головним управлінням ДФС у Київській області до пенсійного органу на виконання вимог чинного законодавства. Підвищення пенсії позивача, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103, складає 1015,96 грн., однак, з них, у період з 01.01.2018 по 31.12.2018, щомісячно виплачується тільки 50%.

26 червня 2018 року позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, звернувся до останнього з відповідною заявою, в якій просив здійснити перерахунок раніше призначеної йому пенсії виходячи з розміру 61%, який було встановлено при призначенні пенсії, здійснити відповідні розрахунки та виплату.

Розглянувши звернення позивача, відповідач, листом від 23.07.2018 №2168/К-01, повідомив йому, що перерахунок його пенсії був проведений посадовими особами пенсійного органу ще 01.01.2008 на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» №3591 від 04.04.2006, яким було внесено зміни в статтю 13 зазначеного Закону та виключено положення щодо збільшення розміру пенсії за вислугою років на 5% за участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, осіб які віднесені до ІІ-категорії постраждалих. Також, відповідач у листі зазначив, що підстави для збільшення основного розміру пенсії позивачу - відсутні, пенсія перерахована та виплачується йому, згідно норм чинного законодавства.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до статті 43 Закону № 2262-ХІІ пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом «в» частини 1 статті 13 Закону № 2262-ХІІ (в редакції Закону України №85/98-ВР від 05.02.1998), особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 відсотків, а віднесеним до категорії 2, 3 та 4 на 5 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» №3591 від 04.04.2006, пункт «в» частини 1 статті 13 Закону № 2262-ХІІ викладено в такій редакції, - особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умовах Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" (пункт "в" статті 12): за вислугу 15 років - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 проценти за кожний повний рік вислуги понад 15 років, але не більше ніж 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Тобто до статті 13 Закону №2262-ХІІ, внесено зміни, згідно з якими норму щодо підвищення на 5 відсотків пенсії за вислугу років військовослужбовцям учасникам ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи виключено.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що перерахунок пенсії позивача у зв'язку з набуттям чинності постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 здійснювався з 01.01.2008, тобто на момент дії Закону №2262-ХІІ у редакції від 04.04.2006, пенсію йому визначено в розмірі 56% сум грошового забезпечення, з урахуванням вислуги років 22 роки (50% (за 20 років) + 6% (2 роки х 3% за вислугу понад 20 років).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що розмір пенсії позивача, обчислений відповідно до вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103 (далі - Постанова № 103) постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01.03.2018 (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Отже, з урахуванням змін в грошовому забезпеченні, у позивача виникло право на перерахунок пенсії з 01.01.2018.

Пунктом 2 Постанови № 103 встановлено, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 у таких розмірах: з 01.01.2018 - 50 відсотків; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 відсотків; з 01.01.2020 - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.01.2018.

Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Суд зазначає, що постанова №103 на час звернення позивача до суду, останнім, не оскаржується, є чинною, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Ураховуючи вищевикладене, дії відповідача щодо проведення перерахунку пенсії за рахунок виплати 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, не можуть вважатися протиправними, оскільки такий перерахунок проведено на виконання Постанови №103, що кореспондується з приписами частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в частині наданого Уряду права встановлювати такі умови порядку виплати пенсії.

Щодо посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини, на порушення відповідачем вимог статті 22 Конституції України, та на те, що Постанова № 103 погіршує його становище в частині строків виплати належної йому пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників вказано у рішенні Конституційного Суду України від 19.06.2001 № 9-рп/2001, зокрема зазначено, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Окрім цього, у азб. 5, 6, 10 пункту 2.1 рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 №1-42/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) певних положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" зазначено, що Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

При вирішенні спірних правовідносин слід також враховувати й правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Суд зазначає, що Постановою № 103 було змінено механізм реалізації прав військовослужбовців на перерахунок пенсії, зокрема, здійснено поетапне підвищення пенсій протягом трьох років через неможливість повного фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Разом із тим, зміна механізму реалізації прав таких осіб не призвела до зменшення їх рівня соціального забезпечення та до зменшення розміру пенсійних виплат.

У межах розгляду даної справи судом встановлено, що розмір пенсії позивач до перерахунку становив 4765,78 грн. та після проведеного перерахунку збільшився до 5781,74 грн., з 01.01.2018 позивачу виплачується 5273,76 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що посилання позивача на погіршення умов його пенсійного забезпечення є безпідставними, оскільки відповідачем не було вчинено жодних дій, спрямованих на зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 у порівнянні з попереднім розміром.

Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що дії пенсійного органу, які полягають у виплаті позивачу 50% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 з 01.01.2018, не становлять втручання у право, останнього, на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачем порушено строк звернення до суду з таким позовом, оскільки, воно спростовується доказами, наявними в матеріалах справи.

На підставі викладеного судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київської області вірно проведено перерахунок та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугою років.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 205, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.