Справа № 1340/4184/18
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №1340/4184/18

19 листопада 2018 року

зал судових засідань №9

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Магиревич Ю.Д.,

за участю:

представника відповідачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним і скасування розпорядження, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 (місце проживання: 79000, м.Львів, вул.Пропелерна, 26/2) звернувся до суду з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради (місцезнаходження: 79022, м.Львів, вул. Виговського,34), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 07.05.2018 №262 «Про демонтаж бетонної огорожі».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірним рішенням відповідача зобовязано позивача як співвласника буд.№26 на вул.Пропелерній у місячний термін демонтувати збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 6,6м, яка складається з 3-х секцій довжиною кожна по 2,2м, самочинно влаштовану між будинками №22-26 на вул.Пропелерній. На думку позивача, розпорядження від 07.05.2018 №262 «Про демонтаж бетонної огорожі» прийняте відповідачем без дотримання норм чинного законодавства України та з порушенням прав та інтересів позивача як власника земельної ділянки та квартири. При прийнятті оскаржуваного розпорядження Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради не встановлено обставин, які є підставою для прийняття рішення про демонтаж бетонної огорожі. У даному розпорядженні зазначено, що таке прийнято на підставі заяви гр.ОСОБА_3 власниці квартири №1 на вул.Пропелерніфй, 22 та інформації ЛКП «Левандівка», поданих документів (у розпорядженні без конкретики яких саме), постанови Залізничного районного суду м.Львова від 10.04.2017, рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 №835 «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, »висновку міжвідомчої комісії (протокол від 24.04.2018 №12 про демонтаж бетонної огорожі, самочинно встановленої гр.ОСОБА_2 на вул.Пропелерній). Жодні з цих документів до відома позивача не доводились. Також акцентує увагу на висновки міжвідомчої комісії, так як і оскаржуване розпорядження було здійснене внаслідок поверхневого розгляду матеріалів за заявою гр. ОСОБА_3 та актами ЛКП «Левандівка» за 2015рік. Крім цього, позивач вважає, що спірне розпорядження є протиправним, оскільки воно прийняте за відсутності у відповідача у спірних відносинах необхідного обсягу повноважень та із порушенням вимог Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого Рішенням Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011, що призвело до безпідставного затвердження висновку міжвідомчої комісії щодо демонтажу його огорожі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що ОСОБА_2 самочинно встановлено збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 6,6м на вул. Пропелерній, що підтверджується актом, складеним працівниками ЛКП «Левандівка» від 15.08.2018, який знаходиться у матеріалах справах. Постановою адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради №274 від 30.12.2014 на гр.ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у сумі 340,00грн. за вчинене ним адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст.152 КУпАП. Також зазначає, що ухвалою №777 від 14.07.2016 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», «Положенням про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради та її структури», затвердженим рішенням виконкому Львівської міської ради від 01.11.2016 №977, районна адміністрація розпорядженням №262 від 07.05.2018 рекомендувала позивачу демонтувати збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 6,6м, яка складається з 3-х секцій довжиною кожна по 2,2м, самочинно влаштовану між будинками №22-26 на вул.Пропелерній. Крім цього, ЛКП «Левандівка» неодноразово скеровувало рекомендованою кореспонденцією позивачу попередження із вимогою провести демонтаж вказаної огорожі, так як ця огорожа встановлена з порушенням Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Правил благоустрою м.Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011, зокрема, п.20.1.24 Правил благоустрою м.Львова передбачено відповідальність за самовільне встановлення огорож, а також рішення №834 Львівської міської ради від 09.09.2011 «Про затвердження положення про порядок влаштування огорож у м.Львова». Тому вважає, що збірно-розбірна бетонна огорожа довжиною 6,6м, яка складається з 3-х секцій довжиною кожна по 2,2м, позивачем самочинно влаштована між будинками №22-26 на вул.Пропелерній без отримання відповідного дозволу.

Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити позов повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві. Просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши вступне слово представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з таких підстав.

Суд встановив, що позивачу, ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка і житловий будинок на вул.Пропелерна, 26 у м.Львові, що підтверджується витягом №563576 від 16.05.2003 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, державним актом на право власності на земельну ділянку площею 0,0478га від 23.01.2006 та свідоцтвом про право власності на частину будинку від 09.04.2013 серії САА №064553(а.с.8-10).

25.11.2014 мешканка квартири №1 на вул.Пропелерна, 22 у м.Львові ОСОБА_3 звернулася до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради зі скаргою щодо самочинно встановленої на земельній ділянці вул.Пропелерна, 26 у м.Львові бетонної огорожі, яке здійснив ОСОБА_2

07.05.2018 Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, розглянувши заяву гр.ОСОБА_3, власниці квартири №1 на вул.Пропелерній, 22, та інформацію ЛКП «Левандівка», винесла розпорядження №262 «Про демонтаж бетонної огорожі, самочинно встановленої гр.ОСОБА_2Й».

Даним розпорядженням рекомендовано гр.ОСОБА_2, співвласнику буд.№26 вул. Пропелерній, в термін до 01.06.2018 демонтувати збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 4,4м, самочинно встановлену між будинками №22-26 на вул.Пропелерній (п.2) та при невиконанні гр.ОСОБА_2 даного розпорядження зобовязано ЛКП «Левандівка» в термін до 20.06.2018 підготувати та передати в юридичний відділ Залізничної районної адміністрації відповідні документи до подання позову в суд про примусове виконання п.2 вказаного розпорядження.

Не погодившись із вказаним розпорядженням відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд при вирішенні спору по суті зазначає наступне.

Судом встановлено, що з 24.02.2015 ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка по вул. Пропелерна, 26 у м. Львові для обслуговування житлового будинку згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №345538 площею 0,0478га, виданого Управлінням земельних ресурсів у м. Львові.

Зазначена земельна ділянка межує із земельною ділянкою, на якій знаходяться будинковолодіння по вул. Пропелерна, 22, яке належить ОСОБА_3

Також встановлено, що мешканка квартири №1 на вул.Пропелерна, 22 у м.Львові ОСОБА_3 звернулася до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради зі скаргою щодо самочинно встановленої на земельній ділянці вул.Пропелерна, 26 у м.Львові бетонної огорожі, яке здійснив ОСОБА_2

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №262 від 07.05.2018 «Про демонтаж бетонної огорожі гр.ОСОБА_2Й.» рекомендовано гр.ОСОБА_2, співвласнику буд.№26 вул. Пропелерній, в термін до 01.06.2018 демонтувати збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 6,6м, яка складається з 3-х секцій довжиною кожна по 2,2м, самочинно встановлену між будинками №22-26 на вул.Пропелерній (п.2).

Зі змісту вступної частини розпорядження №260 випливає, що таке винесене на підставі заяви гр.ОСОБА_3 власниці квартири №1 на вул.Пропелерній, 22 та інформації ЛКП «Левандівка», поданих документів, постанови Залізничного районного суду м.Львова від 10.04.2017, рішенням виконовчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 №835 «Про затвердження Полодення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові», висновку міжвідомчої комісії (протокол від 24.04.2018 №12 про демонтаж бетонної огорожі, самочинно встановленої гр.ОСОБА_2 на вул.Пропелерній).

Згідно з п.1.6.1 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 № 835, до ознак і класифікації самочинного будівництва, розширення, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, переобладнання, порушення правил експлуатації житлового фонду, охорони і використання памяток культурної спадщини, влаштування малих архітектурних форм відноситься, зокрема, влаштування будь-якої огорожі (окрім тимчасової переносної або декоративної) на земельній ділянці, яка не знаходиться у користуванні на умовах оренди або не належить на правах приватної власності фізичній або юридичній особі, проведення будівництва або наявність на ній будівельних матеріалів.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні, спірна огорожа знаходиться на земельній ділянці, яка на праві власності належить позивачу, а тому, з огляду п.1.6.1 Положення, не має ознак самочинного будівництва.

Крім цього, в оскаржуваному розпорядженні не вказано чітко, яку огорожу рекомендовано демонтувати, за наведеного в розпорядженні формулювання «… демонтувати збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 6,6 м, яка складається з 3-х секцій довжиною кожна по 2,2м, самочинно встановлену між будинками № 22-26 на вул.Пропелерній», не можна однозначно ідентифікувати, про яку саме огорожу йдеться, оскільки, як вбачається із схематичного зображення ЛКП «Левандівка» самочинно влаштованих огорож на вул.Пропелерна, 26, між будинками № 22 і № 26 огорожі не встановлено, а між земельними ділянками за вказаними адресами встановлено дві секції огорожі довжиною 2.20 м кожна по обидві сторони будинку № 22.

Таким чином, у розпорядженні не відображене дійсне влаштування огорожі позивачем.

Як вбачається з акта ЛКП «Левандівка» від 15.08.2018, комісія в складі головного інженера ЛКП «Левандівка» ОСОБА_4, майстрів з експлуатації ОСОБА_5, ОСОБА_6 з виходом на місце провела обстеження прибудинкової території житлових будинків №22 та №26 по вул.Пропелерній у м.Львові. Під час обстеження встановлено, що розпорядження Залізничної районної адміністрації №262 від 07.05.2018 не виконано, самочинно встановлена огорожа не демонтована.

З матеріалів справи видно, що з актом ЛКП «Левандівка» від 15.08.2018 позивача не ознайомлено, доказів відправки такого відповідачем суду не надано.

Також судом не встановлено порушення позивачем прав та законних інтересів інших осіб.

Згідно з положеннями ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Відповідно до п.3.4. розділу VI Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №3704 від 08.07.2010, п.4.3.4 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Львівської міської ради № 5 від 06.01.2012, та п.3.1. Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 № 835, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень районної адміністрації в галузі будівництва належить розгляд та вжиття заходів, у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку, щодо фактів самочинного будівництва.

Пункт 5.1 розділу VІ Ухвали №3704 від 08.07.2010 наділяє районні адміністрації правом на звернення у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Підпунктом 4.5.1 п.4.5 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради визначено, що районна адміністрація має повноваження звертатися у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами про демонтаж самочинного будівництва та з інших питань, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Відповідно до ч.1ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (ч.1ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з ч.10 ст.59 цього ж Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відтак, суд дійшов висновку про протиправність розпорядження, оскільки воно прийняте за відсутності у відповідача у спірних відносинах необхідного обсягу повноважень на зобовязання особи у примусовому (розпорядчому, наказному) порядку знести самочинне будівництво та підмінити таким чином суд.

Рекомендація (пропозиція, зобовязання, вимога) особі вчинити певні добровільні дії у формі прийняття обовязкового для виконання рішення субєкта владних повноважень (правового акту), виключається.

В розрізі викладеного, треба констатувати, що складається практика правозастосування, коли визначальною підставою (однією із підстав) при ухваленні судового рішення за позовом відповідного органу місцевого самоврядування про знесення самочинного будівництва є попереднє подібне до Розпорядження рішення такого органу.

При ухваленні цього рішення суд враховує правові позиції, сформульовані Верховним Судом України у постановах від 19.11.2014 №6-180цс14 та 17.12. 2014 №6-137цс14.

Необхідно зазначити, що районна адміністрація не має повноважень на прийняття розпорядження і в силу вимог вказаного Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, з огляду на таке.

У відповідності до змісту п.5.1 цього Положення міжвідомчі комісії при районних адміністраціях можуть приймати у кожному конкретному випадку самочинного будівництва одне з таких рішень: про передачу матеріалів до суду (підпункти 5.1.1, 5.1.2); про знесення у терміни, визначені розпорядчими документами, самочинного будівництва особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, за її кошти (пп.5.1.3); про погодження самочинного будівництва (пп.5.1.4).

Пунктом 4.8 вказаного Положення передбачено, що висновок міжвідомчої комісії при районній адміністрації з рекомендаціями затверджує своїм розпорядженням голова районної адміністрації.

У разі ухилення або відмови особи від знесення самочинного будівництва у терміни, визначені розпорядчими документами, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила будівництво (п.5.3).

Таким чином, голова районної адміністрації уповноважений лише своїм розпорядженням затвердити відповідний висновок міжвідомчої комісії при районній адміністрації з рекомендаціями, а не такими розпорядженнями зобовязувати чи рекомендувати особі демонтувати (знести) самочинне будівництво.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, судові витрати у сумі 704,80грн. відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 07.05.2018 №262 «Про демонтаж бетонної огорожі».

Стягнути з Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради (місцезнаходження: 79022, м.Львів, вул. Виговського,34, ) за рахунок її бюджетних асигнувань 704 (сімсот чотири) грн. 80коп. сплаченого судового збору на користь ОСОБА_2 (місце проживання: 79000, м.Львів, вул.Пропелерна, 26/2, РНОКПП НОМЕР_1).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.11.2018.

Суддя Лунь З.І.