Справа № 2040/6762/18
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 листопада 2018 р. № 2040/6762/18

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) до Управління Державної міграційної служби України в Київській області (04073, м. Київ, вул. Петропавлівська, буд. 11), третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Римарська, 24) про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_3, громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області № 24 від 16.01.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення є противоправним, необґрунтованим та таким, що порушує права, свободи і законні інтереси, право на постійне проживання в Україні на законних підставах, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 23.08.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та надано строк відповідачеві та третій особі для надання відзиву та пояснень на адміністративний позов Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Ухвалою суду від 08.11.2018 року суд ухвалив клопотання представника позивача задоволено та поновлено строк звернення до суду в адміністративній справі № 2040/6762/18.

Ухвалу суду від 23.08.2018 року відповідач та третя особа отримали, що підтверджується поштовими повідомленнями, проте правом надання відзиву та пояснень на адміністративний позов не скористалися.

22.10.2018 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи,

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Розглянувши клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відомості про повідомлення учасників справи про слухання справи, суд, враховуючи положення ч.9 ст.205 КАС України, вважає за можливе розглянути адміністративну справу в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивачка 17.04.2004 року звернулась до Макарівського РВ ГУ МВС України в Київській області з клопотанням про отримання дозволу на імміграцію в Україні на підставі пункту 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як особа, яка є дружиною іммігранта таїї чоловік громадянин СРВ ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, документований посвідкою на постійне проживання.

На підставі вказаного, 19.05.2004 року керівництвом ВГІРФО ГУМВС України в Київській області прийнято рішення про надання позивачці дозволу на імміграцію відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» та документовано посвідкою на постійне проживання НОМЕР_1.

До Управління Державної міграційної служби України в Київській області надійшов запит № 04/1-3972 від 23.02.2017 року з Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію громадянці СРВ ОСОБА_3.

За наслідками проведеної перевірки встановлено, що згідно висновку про перевірку законності надання дозволу на імміграцію позивачці від 16.01.2018 року Управління ДМС України в Київській області встановлено, що наказом Голови ДМС від 08.06.2017 року № 149 скасовано рішення УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві від 26.06.2003 року про документування іноземця посвідкою на постійне проживання. Видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання громадянину СРВ ОСОБА_4 (чоловік позивачки) серії НОМЕР_2 від 30.12.2003 року визнана недійсною.

За наведених обставин, міграційний орган дійшов висновку, що рішення про надання позивачці дозволу на імміграцію прийнято усупереч законодавства, відтак, відповідач вважав за доцільне скасувати вказане рішення та визнати недійсною видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання та вжити заходів щодо її вилучення. Вказаний висновок став підставою для винесення рішення оскаржуваного рішення.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.2ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Згідно ст.1, ч.15 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі Закон) іноземець це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року "Про імміграцію" (далі - Закон № 2491-ІІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про імміграцію" іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Суд зазначає, що процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 (далі по тексту Порядок № 1983).

Відповідно до п. 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію в т.ч. формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Отже, прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які, на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Суд зазначає, що Макарівським РВ ГУ МВС України в Київській області прийнято рішення щодо надання позивачу дозволу на імміграцію відповідно до п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», як особі, яка є дружиною іммігранта та документовано її посвідкою на постійне проживання, що свідчить про те, що за її зверненням при перевірці законності залишення на постійне проживання на території України, не було встановлено підстав для відмови останній у наданні дозволу на імміграцію.

У висновку від 16.01.2018 року про перевірку законності надання дозволу на імміграцію позивачці зазначено, що відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України позивачка отримала дозвіл на імміграцію в Україну як особа, яка є дружиною іммігранта. Проте, за результатами перевірки дозволу на імміграцію громадянину СРВ ОСОБА_4 (чоловіка позивачки) посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 30.12.2003 року визнана недійсною та такою що підлягає вилученню.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Суд зазначає, що спірне рішення відповідача прийнято саме на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" (інші випадки, передбачені законами України).

Проте, оскаржуване рішення не містить в собі посилань на встановлений міграційним органом інший випадок, передбачений законом України, крім визначений ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" для скасування позивачці дозволу на імміграцію в Україну. Суд зазначає, що доказів надання позивачем при отриманні дозволу на імміграцію неповного пакету документів, передбаченого Законом, приховування даних щодо сімейного стану, не надано.

З програми "Діловодство спеціалізованого суду" встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2018 року по справі № 820/4167/18, адміністративний позов громадянина Вєтнаму ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної міграційної служби України у місті Києві, Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про скасування рішення - задоволено. У мотивувальній частині рішення зазначено, що пунктом 8 (підпунктами 8.1-8.3) наказу ДМС України від 08.06.2017 року № 149 було скасовано рішення відділу ВГІРФО Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 23.06.2004 року про документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянина СРВ ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н., видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 визнано недійсною та такою, що підлягають вилученню та відповідно в резолютивній частині рішення п. 8 (п. п. 8.1.-8.3.) Наказу Державної міграційної служби України № 149 від 08.06.2017 про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання щодо громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н. скасовано.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2018 року по справі № 820/4167/18 без змін.

Окремо суд зазначає, що Макарівське РВ ГУ МВС України в Київській області під час надання дозволу на імміграцію та документування позивачки посвідкою, жодних заперечень щодо комплектності поданих документів не повідомляв, адже відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про імміграцію» неподання особою всіх визначених законом документів є підставою для неприйняття заяви про надання дозволу на імміграцію.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав, у розумінні ст. 12 Закону України «Про імміграцію» для скасування позивачці дозволу на імміграцію.

При цьому, відповідачем не доведено та до матеріалів справи не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за час перебування позивача на території України з'явилися обставини, які б слугували підставою для скасування дозволу на імміграцію.

Таким чином, враховуючи відсутність законних підстав для скасування посвідки позивачки на постійне проживання в Україні, висновок Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 16.01.2018 року суперечить дійсним обставинам справи, відтак, прийняте на його підставі рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області № 24 від 16.01.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці СРВ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є таким, що підлягає скасуванню.

З врахуванням вищевказаного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 257, 258, 262, 246, 255, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов - задовольнити.

Скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області № 24 від 16.01.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки Вєтнам, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду. Скарга може бути подана у порядку ч. 1 ст. 297 КАС України безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду або у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Зоркіна Ю.В.