Справа № 818/1003/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 818/1003/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Жигилія С.П.

суддів: Спаскіна О.А. , Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Ткаченка А.О.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Пишного Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2018р. (суддя Савицька Н.В.; м. Суми; повний текст рішення складено 15.06.2018) по справі № 818/1003/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Сумській області

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3.) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Сумській області), в якому просив суд: скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 18.12.2017 №Ф-1633-23 про сплату боргу (недоїмки) на суму 79 715,58 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12 червня 2018 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - задоволено.

Скасовано вимогу Головного управління ДФС у Сумській області від 18.12.2017 №Ф-1633-23 про сплату боргу (недоїмки) на суму 79 715,58 грн (сімдесят дев'ять тисяч сімсот п'ятнадцять грн 58 коп).

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, і.к.НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009, ) суму судового збору в розмірі 797,16 грн ( сімсот дев'яносто сім 16 коп) та 5000 (п'ять тисяч) грн витрат на правову допомогу.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість, відображена в індивідуальній картці платника податків позивача, яка стала підставою для винесення оскаржуваної вимоги, є наслідком бездіяльності відповідача щодо невідображення в інформаційній системі органів ДФС результатів судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що вимога від 18.12.2017 № Ф-1633-23 підлягає скасуванню. Окрім цього, з посиланням на ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у виді судового збору в розмірі 797,16 грн, сплачені згідно квитанції №0.0.985097694.1 від 13.03.2018, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, а також суму витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн, сплачену згідно квитанції №0.0..1 від 03.04.2018, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 та прийняти постанову, якою відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує, що при прийнятті рішення у справі, судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, не з'ясовано всебічно та в повній мірі обставини справи, фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, чим порушено ст.ст. 242, 244 КАС України. Стверджує, що зазначений податковий борг виник внаслідок завищення позивачем бази нарахування єдиного внеску за 2015 рік. Також апелянт вказує, що суд першої інстанції, зобов'язуючи відповідача, відшкодувати витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., допустив порушення вимог ч. ч. 4, 5 ст. 134 КАС України. Зазначає, що матеріали справи не містять жодних актів прийому-передачі наданих послуг, які повинні складатися адвокатом на виконання умов договору про надання правової допомоги № 165, а наданий до справи розрахунок розміру витрат на правничу допомогу не містить чіткої погодинної деталізації виконуваних робіт адвокатом, при цьому позовна заява підписана позивачем, а не його представником, а тому чітко неможливо встановити чи надавалися послуги складання позовної заяви адвокатом.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VІ (надалі - Закон № 2464-VІ) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VІ платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 вказаного Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

В абзаці третьому частини восьмої статті 9 цього ж Закону передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ст. 6 розділу 4 Наказу Мінфіна № 449 від 20.04.2015 р. "Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у пп. 3 п. 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування: 1) зазначена категорія платників самостійно для себе обчислює суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, незалежно від отримання доходу (прибутку); 2) платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Таким чином, згідно з наведеними положеннями на фізичну особу - підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування, покладено обов'язок щоквартально самостійно визначати та сплачувати суму ЄСВ, але не нижче та не більше встановленого розміру, а по закінченню календарного року подати Звіт про суми самостійно визначених зобов'язань протягом року.

За приписами статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

З матеріалів справи встановлено, що ФОП ОСОБА_3, який є платником єдиного податку 2 групи (а.с.47), було подано до ДПІ у м.Суми звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015, за даними якого позивачем було самостійно визначена сума, на яку нараховується єдиний внесок у розмірі 460 895 грн (а.с.24-25).

За заявою позивача (а.с.28-29) податковим органом було проведено перевірку, про що складено Акт від 27.05.2015 №1174/18-19-13-04/НОМЕР_1 (а.с.64-68).

Податковим органом було встановлено порушення п. 4 ч.1 ст.1, п.4 ч.1 ст.4, п.3 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464 від 08.07.2010 (далі - Закон №2464), що призвело до завищення єдиного податку у сумі 69 935,43 грн за 2015. Так, під час перевірки встановлено, що позивач перевищив максимальну суму бази нарахування суми єдиного внеску - 259 352 грн, тобто відхилення (перевищення) складає 201 543 грн. У зв'язку із тим, що позивачем невірно було визначено суму бази нарахування внеску була перевищена і сума єдиного внеску. Так, позивач задекларував до сплати суму 159 930 грн єдиного внеску, при цьому максимально допустима сума становить 89 995,14 грн, тобто відхилення (перевищення) складає 69935,43 грн.

У зв'язку із виявленими порушеннями ДПІ у м.Сумах було прийнято вимогу № Ф-1633-23 від 09.08.2016 про сплату про сплату боргу (недоїмки) на суму 80419,58 грн (а.с.16).

Вказана вимога була оскаржена позивачем в судовому порядку.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 01.12.2016 у справі № 818/1223/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017, задоволено позов ПП ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м.Сумах і скасовано вимогу Державної податкової інспекції у м.Сумах №Ф-1633-23 від 09.08.2016 про сплату боргу (недоїмки) на суму 80 419,58 грн (а.с.17-23).

В межах розгляду справи за №818/1223/16 судом встановлено, що позивачем було подано заяви до ДПІ у м.Сумах від 11.03.2016, від 17.03.2016 в яких ПП ОСОБА_3 просив податковий орган провести перевірку його звіту за 2015 рік у зв'язку із помилкою у відображених сумах. Так, позивачем було відображено загальний обсяг доходу за 2015 рік 460 895 грн, що не відповідає сумі, яку він просить вважати сумою, яка є самостійно ним визначена, як база для обчислення єдиного внеску.

Суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач дотримався всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу щодо проведення перевірки та зменшення актом перевірки суми, яку позивач зазначив як вірну в письмових клопотаннях та заяві, надання Законом №2464 права виключно платника визначати суму, обмеження у внесенні відповідних коригувань та уточнення задекларованої суми в зв'язку із виявленою помилкою, позивач може вважатись таким, що набув права "правомірного очікування", яке б підлягало судовому захистові. Так, 28.04.2016 позивачем було подано клопотання до відповідача, в якому він просить вважати правильною суму, на яку повинно бути нараховано єдиний внесок - 15 256 грн, а сума єдиного внеску за 2015 рік - 5293,88 грн (а.с.29-31), тобто дані суми не були меншими, ніж мінімально дозволені діючим законодавством. Податковий орган мав можливість зменшити суму, до якої просив в клопотанні позивач, відобразити це в акті, і дані суми були б підставою для надання відповідних змін до звіту у відповідності до Порядку №345.

При цьому судом також було встановлено щодо відображення у вимозі збільшення суми щодо внесків за 1-2 кв. 2016 року, 4кв. 2015 року, то матеріалами справи підтверджується повна сплата даних сум. Так, матеріалами справи, зокрема підтверджується сплата позивачем внесків за 1-2 кв. 2016р. 16.02.2016р., 15.03.2016, 09.04.2016, 14.05.2016, 12.06.2016, 09.07.2016, за 4 кв.2015 року сплачено 20.11.2015, 18.12.2015, 20.01.2016. Таким чином на момент винесення вимоги у позивача була відсутня заборгованість по сплаті за зазначені періоди.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, в межах розгляду справи № 818/1223/16 судом встановлено факт відсутності у позивача заборгованості на час винесення вимоги № Ф-1633-23 від 09.08.2016 про сплату боргу (недоїмки) на суму 80 419,58 грн. внаслідок виконання позивачем обов'язку по нарахуванню та сплаті ЄСВ у встановленому законодавством порядку і розмірі за 2015 рік та 1-2 кв. 2016 року, що в силу приписів ч. 4 ст. 78 КАС України не потребує додатковому доказуванню при розгляд даної справи.

Разом з цим, позивачем, на підтвердження відсутності заборгованості, додатково були надані копії квитанцій про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2015-2017 роки (а.с.34-44) у розмірах, що не були меншими ніж мінімально дозволені чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на час винесення судом постанови скасування вимоги від 09.08.2016) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно підпункту 1-2 пункту 4 розділу V Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422, працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження органу ДФС, до компетенції яких належать розгляд скарг при проведенні процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах при проведенні процедури судового оскарження прийнятих податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем забезпечують внесення даних до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв'язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати КПР.

Відображенню в інформаційній системі органів ДФС підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв'язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій.

Такими матеріалами є: рішення суду, прийняте по суті.

Залежно від інформації, яка завантажена в інформаційну систему органів ДФС з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, одночасно змінюється статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску та в ІКП відображається така інформація щодо оскарження донарахованих сум та прийнятих рішень відповідними органами: 4) інформація з рішення суду, прийнятого по суті.

Статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) ("Скасовується в судовому порядку"/"Вручено, судовий розгляд"/ "Анульовано").

У підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та рішень щодо єдиного внеску змінюється на "Скасовується в судовому порядку"/"Вручено, судовий розгляд"/"Анульовано" при частковому скасуванні.

У разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на "Скасовується в судовому порядку"), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування /зменшення суми не проводиться.

Відповідальні працівники підрозділів, які проводять контрольно-перевірочні заходи, щоденно опрацьовують інформацію, завантажену в підсистему, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи з інформаційних систем органів ДФС, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскаржень.

Таким чином, контролюючий орган зобов'язаний був забезпечити відображення результатів судового оскарження податкової вимоги № Ф-1633-23 від 09.08.2016 шляхом внесення до ІКП запису про скасування вимоги в судовому порядку та невідображення в ІКП облікових показників щодо донарахування сум.

Натомість, незважаючи на зазначені вище положення законодавства, контролюючим органом було винесено податкову вимогу № Ф-1633-23 від 18 грудня 2017 року про сплату про сплату боргу (недоїмки) на суму 79715,58 грн., оскільки відповідачем продовжувався обліковуватися податковий борг зі сплати єдиного внеску за 2015 рік, а сплата поточних сум єдиного внеску зараховувалась відповідачем у рахунок сплати попередніх періодів.

Факт невідображення в інформаційній системі органів ДФС результатів судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП ФОП ОСОБА_3 не заперечувався відповідачем і в ході судового розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним рішення, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки винесення оскарженої вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1633-23 від 18 грудня 2017 року на підставі даних ІКП, які не були скориговані після скасування судом вимоги від 09.08.2016 № Ф-1633-23 та встановлення в судовому порядку факту відсутності у ФОП ОСОБА_3 заборгованості по сплаті єдиного внеску, є протиправним.

Оскільки заборгованість, відображена в індивідуальній картці платника податків позивача, яка стала підставою для винесення оскаржуваної вимоги, є наслідком бездіяльності відповідача щодо невідображення в інформаційній системі органів ДФС результатів судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, вимога ГУ ДФС у Сумській області від 18.12.2017 № Ф-1633-23 підлягає скасуванню.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України в частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 134 цього Кодексу витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на зайняття адвокатською діяльністю згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 від 05.02.2015 (а.с.50).

05.03.2018 між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №165 (а.с .48).

Представником позивача було надано розрахунок розміру витрат на правничу допомогу адвоката по договору про надання правової допомоги від 05.03.2018 №165 (а.с.60), згідно якого адвокатом позивачеві були надані наступні послуги: складання позовної заяви, визначення лінії захисту та підготовка у розгляді справи, на надання яких витрачено 10 год і визначена вартість години роботи у 500 грн.

На вказаний розрахунок, наданий представником позивача, відповідачем було подано суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та судових витрат.

Посилання відповідача у вищевказаному клопотанні на ті обставини, що вказана справа є типовою і підписання позовної заяви позивачем, як на підстави для зменшення розміру судових витрат, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги, оскільки адміністративна справа, що розглядалась, за своїм предметом не відноситься до категорії типових справ, які розглядаються адміністративними судами. Крім того, що підписання позовної заяви позивачем, не свідчить про її складання останнім, оскільки договір про надання правової допомоги між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений до подання позову до суду. У судовому засіданні представник позивача підтвердив факт складання ним позовної заяви.

Окрім цього, факт сплати позивачем 5 000 грн. на виконання договору про надання правової допомоги підтверджується наявними у матеріалах справи доказами (а.с.61).

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн, сплачені згідно квитанції №0.0..1 від 03.04.2018, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.61).

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Також позивачем під час апеляційного розгляду справи позивачем було заявлено клопотання про стягнення з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

На підтвердження витрат з оплати правової допомоги, позивачем надано до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги № 184 від 28.09.2018, розрахунок розміру витрат на правничу допомогу адвоката по договору про надання правової допомоги № 184 від 28.09.2018 (а.с.135), згідно якого адвокатом позивачеві були надані наступні послуги: аналіз апеляційної скарги та складання відповідного відзиву - 2500 грн. та участь у судовому засіданні - 500 грн. (135), а також зведений акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору від 28.09.2018 № 184.

Копією квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01.10.2018 та рахунком-фактури № 88 від 28.09.2018 підтверджено внесення коштів у розмірі 3000 грн позивачем в рахунок оплати послуг адвоката за договором № 184 від 28.09.2018 та фактичне зарахування цих коштів на рахунок адвоката.

У відповідності до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу, надану протягом розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 3000 грн. підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 по справі № 818/1003/18 залишити без змін.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009, ) витрати на правничу допомогу, понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 20.11.2018.