Справа № 1540/3635/18
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2018-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3635/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Дочірнього підприємства "ЛИДЕР" до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про визнання дій Управління Укртрансбезпеки в Одеській області щодо складання акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0003302 від 27.04.2018 року протиправними, визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 27.04.2018 року, визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області №053922 від 18.06.2018 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулось Дочірнє підприємство "ЛИДЕР" до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про визнання дій Управління Укртрансбезпеки в Одеській області щодо складання акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0003302 від 27.04.2018 року протиправними, визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 27.04.2018 року, визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області №053922 від 18.06.2018 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700,00 грн..

В судовому засіданні 11.05.2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши, що посадові особи інспекції не мали права проводити зважування автомобіля позивача у русі, оскільки застосовані для цього ваги не були передбачені, а це призвело до невірного висновку про перевантаження транспортного засобу та застосування до перевізника штрафу за відсутність документу про право перевезення цього вантажу та виписки рахунку про оплату вартості такого перевезення. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, пославшись на законність прийнятих рішень, адже позивач припустився порушень діючого законодавства, які зафіксовані в ході проведених перевірок відповідним актом.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановлює наступні факти та обставини:

Відповідач на підставі ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади в галузі контролю на автотранспорті, якому згідно ст.60 цього ж Закону надані повноваження щодо притягнення до фінансовою відповідальності перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а тому його дії, рішення чи бездіяльність з цього приводу на підставі ст.55 Конституції України, п.1 ч.1 ст.19 КАС України можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративного судочинства.

27.04.2018 року інспекторами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області в пункті габаритно-вагового контролю, що знаходиться на ділянці автодороги Київ-Одеса М05 (450км.+ 500м), згідно направлення на перевірку від 20.04.2018 року № 026264, було здійснено перевірку транспортного засобу марки СКАНІА д/н ВН 1803 ВК, що належить позивачу з причепом БОДЕХ д/н ВН 1587 ХК. Після проведеного зважування було виявлено перевищення вагових параметрів на одиночну ось автомобілю. За результатами зважування було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 049370 від 27,04.2018 року, акт про перевищена транспортним засобом нормативних габаритних параметрів №0003302 від 27.04.2018 року, довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 27.04.2018 року, та розрахунок до акту №0003302 від 27.04.2018 року.

Згідно вищезазначеного акту №0003302 від 27.04.2018року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідки про результати габаритно-вагового контролю, позивачем допущено перевищення вагових параметрів на здвоєну вісь, замість допустимих 16 тонн (+-2% похибки) навантаження становило 31.77 тон, тобто на 15 тонн 770 кг більше дозволених нормативів. По загальній масі замість допустимих 40 тон позивач перевозив 47.48т., що на 7.48 т. більше допустимого.

18.06.2018 року відповідач виніс постанову №053922, якою було застосовано за вказане порушення до ДП «ЛИДЕР» адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700,00 грн.

Оцінивши оскаржені акти суб'єкту владних повноважень з огляду на положення ч.2 ст.2 КАС України, суд не погоджується із правомірністю винесення відповідачем постанови про застосування штрафних санкцій з наступних підстав:

Відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади й місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи повинні діяти в порядку та спосіб передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно- правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (пункт 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року за №30).

Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306 за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових транспортних засобів встановлено "Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. №879 (далі - Порядок №879).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку №879 вимірювання (зважування) - це процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

З наданих відповідачем документів не вбачається, що ним використовувалась та ка методика для визначення фактичної маси транспортного засобу позивача та наванта ження на окремі осі.

У своєму відзиві представник відповідачів зазначає, що вимоги до наявності Методики проведення габаритно-вагового контролю містилися у пункті 19 Порядку №879, який виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №671. Зазначеною постановою дійсно виключено пункт 19 Порядку №879, який передбачав, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються Методикою, затвердженою Мінекономрозвитку. Проте, позивач не посилається на пункт 19 Порядку №879. Вимоги щодо визначення за допомогою вимірювального (зважувального обладнання) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом ви конавчої влади у сфері метрології, містяться в підпункті 2 пункту 2 Порядку, який є чинним. Існування такої методики і її використання відповідачем не доведено.

Виключення пункту 19 Порядку №879 свідчить лише про те, що Кабінетом Міністрів України усунуто вимогу про використання двох різних методик, затверджених різними центральними органами виконавчої влади, а не про те, що ним прийнято рішення про відсутність необхідності у застосуванні будь-яких методик при здійсненні габаритно-вагового контролю.

У відзиві представник відповідача визнає факт відсутності такої методики.

Оскільки законодавством не встановлено альтернативних вимог щодо можливості проведення вимірювання (зважування) без застосування такої методики або відповідно до будь-яких інших методик, то враховуючи положення ст.19 Конституції України щодо обов'язку органу державної влади та його посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, такі заперечення представника відповідача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до підпункту 6 пункту 2 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання - це технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристи ки.

Згідно з пунктом 12 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; пері одично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Пунктом 13 Порядку №879 встановлено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнан ня, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнан ня, що перебуває у несправному стані.

На підтвердження проходження періодичної повірки зважувального обладнання відповідачем надано копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки - ваг автомобільних 020Т-АК заводський №7351 від 16.06.2018 р. №2559-МХ. При цьому, відповідач не надав доказів того, що саме ці ваги викори стовувались в місці проведення габаритно-вагового контролю, вказаному в акті №0003302 від 27.04.2018 р. для зважування автомобіля позивача, а жоден із наявних в матеріалах справи документів, складених відповідачем, інформації про це не містить.

Згідно з пунктом 14 Порядку №879 вимоги до облаштування та технічного оснаще ння пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування затверджено наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 р. №255 "Про затвердження Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на авто мобільних дорогах загального користування".

Відповідно до пункту 8 вказаних Вимог вимірювальне і вагове обладнання пересувно го пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології.

З наданої копії свідоцтва вбачається, що діапазон вимірювання зазначених у ньому ваг не дозволяє використовувати їх для зважування транспортного засобу позивача, щодо якого 27.04.2018 р. здійснювався габаритно-ваговий контроль. Так, у свідоцтві вказано, що зазначені у ньому ваги можна використовувати лише для зважування транспортних засобів максимальною вагою до 40 тонн, осьове навантаження у яких на вісь не перевищує 10,7 тон ни.

Оскільки відповідачем в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 27.04.2018 р. №0003302 вказано, що фактичне осьове навантаження на другу одиночну вісь транспортного засобу позивача складало 12,3 тонни при нормативно допустимому 11,00 тонн, це свідчить про те, що для таких вимірювань не можна було ви користовувати ваги, діапазон вимірювання максимального навантаження на вісь яких обмежений до 10,7 тонни (тобто, є навіть меншим за встановлене законодавством нормати вно допустиме навантаження).

Крім того, вищевказане свідоцтво видане Державним підприємством "Одеський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації", в той час як відповідно до зазначеного вище пункту 12 Порядку №879 видача відповідного свідоцтва повинна бути здійснена спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Надана відповідачем копія свідоцтва свідчить про те, що його видано не тим органом, якому законодавством надано таке право.

Отже, визначення вагових параметрів транспортного засобу позивача було здійснено з порушенням вищевказаних положень Порядку №879, а тому усі дії щодо проведення такого зважування та його документального оформлення є протиправними, а отримані в результаті зважування дані не можуть вважатися достовірними.

Складення оскаржуваного розрахунку плати за проїзд та вимога сплатити плату, визначену вказаним розрахунком, є протиправними, оскільки відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та його посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного на гляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон №877).

Статтею 2 вищевказаного Закону визначено, що дія цього Закону поширюється на від носини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської дія льності. Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення.

Таким чином, положення Закону №877 поширюються на правовідносини у сфері га баритно-вагового контролю і є обов'язковими для відповідача.

Одним з основних принципів державного нагляду (контролю), встановлених статтею 3 Закону №877, є здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом.

Статтею 4 Закону №877 передбачено, що виключно законами встановлюються санк ції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі орга ном державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Оскільки складення розрахунку плати за проїзд та ставки плати, які при цьому повин ні застосовуватись, передбачено лише "Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. №879, який не є Законом України, такі дії відповідача та складений ним оскаржуваний розрахунок є протиправними.

Оскаржувана постанова від 18.06.2018 року №053936 не містить конкретної інформації про допущені позивачем порушення законодавства про автомобільний транс порт.

У своєму відзиві представник відповідача вказує на те, що оскаржувану по станову винесено на підставі ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону.

Так, згідно зі ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у разі переве зення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим доку ментом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Разом з тим, при розгляді справи відповідачем не було враховано, що позивачем пере возилася асфальтобетонна суміш - сипучий вантаж, який є подільним.

Відповідно до пункту 22.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р., рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

За таких обставин дозвіл на перевезення такого вантажу відповідно до чинного законодавства виданий бути не може, а отже, навіть у разі, якщо б відповідачем було вірно визначено масу транспортного засобу позивача, позивач не міг би отримати такий до звіл, а тому притягнення до відповідальності за відповідною частиною ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", яка передбачає санкцію за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, у разі неможливості оформлення та отримання таких документів позива чем, є протиправним.

При цьому, саме за порушення заборони перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами з перевищенням вагових параметрів, визначених пунктом 22.5. Правил дорожнього руху, адміністративно-господарські штрафи законодавством не передбачені.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права.

Відповідно до положень ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно положень ч.2 ст.8 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав і основних свобод людини (далі - Конвенція) була підписана 04.11.1950 року в Римі десятьма європейськими державами. Відтоді вона стала фундаментом усього комплексу міжнародно-правового регулювання в галузі прав людини, її законних інтересів та потреб, відправною точкою на шляху цивілізованих європейських держав до втілення в життя загальнолюдських цінностей. Ратифікувавши Конвенцію про права людини 17.07.1997 року, Україна визнала не лише право на «мирне володіння майном», а й згідно із положеннями ст.1 Протоколу №1 до Конвенції визнала право на звернення фізичних та юридичних осіб до Європейського суду з прав людини за захистом своїх порушених прав та охоронюваних Конвенцією свобод, пов'язаних з реалізацією права власності.

Основною метою ст.1 Протоколу №1 до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, до яких часто вдаються або схильні вдаватися на практиці уряди держав.

Названа стаття проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів».

На відміну від більшості положень Конвенції, ст.1 Протоколу №1 захищає права не лише фізичних, а й юридичних осіб, наприклад, компаній. Цей аспект даної статті має важливе значення, оскільки економічна система держав-учасниць Конвенції заснована на праві приватної власності й праві вільно створювати такі економічні одиниці, як «юридичні особи»: неурядові організації, релігійні органи, засоби масової інформації тощо.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Протоколу №1 забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (forseable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв'язку із застосуванням закону.

Суд у своїх рішеннях нагадує, що незважаючи на те, що держави мають широкі рамки розсуду при визначенні умов і порядку, за яких приватна особа може бути позбавлена своєї власності, позбавлення останньої, навіть, якщо воно переслідує законну мету в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст.1 Протоколу №1, якщо не була дотримана розумна пропорційність між втручанням у права фізичної чи юридичної особи й інтересами суспільства. Також буде мати місце порушення ст.1 Протоколу №1 й у випадку, коли наявний істотний дисбаланс між тягарем, що довелося понести приватній особі, і переслідуваними цілями інтересів суспільства.

Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13.06.1979 року у справі «Маркс проти Бельгії», п.69).

Поняття майно має автономне значення, яке, звичайно, не обмежується правом власності на речі матеріального світу: у розумінні цього положення певні інші права та інтереси, які є активами, можуть також розглядатися як майнові права, а отже, майно (рішення від 23.02.1995 року у справі «Гасус Дозір унд Фьордертехнік Гмбг проти Нідерландів», п.53).

Під дію статті 1 Протоколу №1 до Конвенції підпадає право вимоги, якщо воно достатньою мірою встановлене, щоб являти собою актив.

Коли основою вимоги є майновий інтерес, то особа, яка її має, вважатиметься такою, що має «легітимне сподівання» («Федоренко проти України», «Едуард Петрович Мельник проти України») на отримання майна, за наявності однієї з умов: - якщо наявне остаточне судове рішення, що підтверджує це право («Бурдов проти Росії», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Агрокомплекс проти України»); - якщо є достатнє правове підґрунтування у національному законодавстві, що підтверджує вимогу («Брезовец проти Хорватії», «Рисовський проти України», «Кечко проти України», «Стреч проти Великобританії», «Москаль проти Польщі», «Сук проти України», «Федоренко проти України», «Україна-Тюмень проти України»).

Вказані рішення ЄСПЛ свідчать про те, що захист права особи на незаконне покладання на неї обов'язку щодо сплати податків та штрафів повинно розглядати, як захист права особи на майно у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Такий висновок також випливає з п.49 Рішення ЄСПЛ у справі «ЩОКІН ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF SHCHOKIN v.UKRAINE) (Заяви №№ 23759/03 та 37943/06).

Згідно п.51 Рішення ЄСПЛ у справі «ЩОКІН ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF SHCHOKIN v.UKRAINE) (Заяви №№ 23759/03 та 37943/06) судом констатовано, що говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки»), №26449/95, пункт 54, від 09.11.1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], №33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І).

Згідно п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «ЩОКІН ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF SHCHOKIN v.UKRAINE) (Заяви №№ 23759/03 та 37943/06) судом констатовано, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], №36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V).

Таким чином, вказане рішення суду вимагає певну «якість» закону, за яким покладаються обов'язки на особу щодо обмеження у реалізації ним свого права власності.

Враховуючи вказану позицію ЄСПЛ у спорах щодо дотримання державою положень ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, суд виходить з того, що законодавство, яке регламентує питання організації проведення зважування транспортних засобів, встановлення певних обмежених у русі великогабаритних транспортних засобів на певних ділянках доріг не є загальнозрозумілими та доведеними до учасників спірних правовідносин у встановленому законом порядку, що робить ці норми непередбачуваними для перевізників, в зв'язку із чим, перевізники не можуть бути притягнуті до відповідальності за їх недотримання чи на них не може бути покладений обов'язок щодо проведення додаткової оплати за проїзд по дорогах додатково до тих обмежень, які встановлені Правилами дорожнього руху, оскільки це буде порушенням прав осіб, гарантованих державою ст.1 Протоколу №1 до Конвенції щодо дотримання законності при втручанні держави у право власності.

Окрім того, порушення відповідачем порядку проведення зважування та притягнення до адміністративно-господарської відповідальності позивача є протиправним втручанням держави у здійснення позивачем свого права власності, а це є неприпустимим.

Невірне застосування відповідачем - суб'єктом владних повноважень норм матеріального права, а також притягнення перевізника до відповідальності на підставі спірних та недоведених у встановленому законом порядку нормативно-правових актів до відповідальності, на підставі положень ч.2 ст.2 КАС України, дають можливість суду прийти до висновку про не законність дій та такого акту суб'єкту владних повноважень, а тому дії відповідача, постанова відповідача №053922 від 18.06.2018 року щодо застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн. та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів до акту №0003302 від 27.04.2018 року, складеного Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області, яким нарахована сума до сплати в розмірі 213,03 Євро є незаконними та позовні вимоги про визнання їх такими та скасування підлягають задоволенню на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати дії Управління Укртрансбезпеки в Одеській області щодо складання акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0003302 від 27.04.2018 року протиправними.

3. Визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 27.04.2018 року.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області №053922 від 18.06.2018 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700,00 грн.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 23.11.2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.

.