Справа № 808/1583/16
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 808/1583/16

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року (головуючий суддя - Бойченко Ю.П.) в адміністративній справі

за позовом Приватного акціонерного товариства «Іскож-2000»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Іскож-2000» (далі - Позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - Відповідач), в якому, з урахуванням заяви про часткову відмову від позовних вимог, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.02.2016 року № та частково скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.02.2016 № в частині донарахування суми 31120,00 грн.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив про те, що податковий та бухгалтерський облік на підприємстві ведеться з дотриманням вимог законодавства, а оскаржувані рішення Відповідача є протиправними.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Іскож-2000» до Головного управління ДФС у Запорізькій області задоволено частково (а.с.115-122, т.3.). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 12.02.2016 №. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 12.02.2016 № в частині збільшення Приватному акціонерному товариству «Іскож-2000» грошового зобов'язання з податку на додану вартість за листопад 2012 року на суму 3 276,00 грн. та нарахування штрафу в розмірі 819,00 грн.; в частині збільшення Приватному акціонерному товариству «Іскож-2000» грошового зобов'язання з податку на додану вартість за січень 2013 року на суму 1 199,00 грн. та нарахування штрафу в розмірі 299,75 грн.; в частині збільшення Приватному акціонерному товариству «Іскож-2000» грошового зобов'язання з податку на додану вартість за листопад, грудень 2012 року, червень-жовтень 2013 року, грудень 2013 року, січень-лютий 2014 року, липень-жовтень 2014 року на суму 5 201,00 грн. та нарахування штрафу в розмірі 1 300,25 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що оскільки вивільнені кошти фактично є сумою податку на прибуток, яка внаслідок застосування пункту 17 підрозділу 4 розділу XX ПК України не перераховується до бюджету, платник може визначити і використати її за результатами звітного періоду (року), тому в даному випадку ПрАТ «Іскож-2000» передчасно віднесено до витрат за 2012 рік 138328,00 грн.; за 2013 рік 265891,00 грн.; за 2014 рік 1007625,00 грн., що свідчить про порушення бухгалтерського і податкового обліку. Проте такі порушення не можуть слугувати підставою для донарахування платнику основного платежу та штрафних санкцій з податку на прибуток, оскільки фіскальним органом неправомірно віднесено суми вивільнених коштів до доходів від не пільгової діяльності, тому що фактично вони є сумою податку на прибуток, яка внаслідок застосування пункту 17 підрозділу 4 розділу XX ПК України не перераховується до бюджету. Суд першої інстанції погодився із висновками перевіряючих про те, що курсові різниці в даному випадку відображаються в окремому обліку за результатами діяльності, проте, як зазначив суд, з наданого до податкового повідомлення-рішення від 12.02.2016 № форми «Р» розрахунку не вбачається, яким чином вказане порушення впливає на суму донарахування податку на прибуток та штрафних санкцій. Роботодавець зобов'язаний прагнути до мінімізації шкоди, яку може бути заподіяно здоров'ю при роботах на шкідливому та небезпечному виробництві, приводити умови праці в повну відповідність з вимогами санітарно-гігієнічних норм і правил. Тому і видачу лікувально-профілактичного харчування слід вважати заходами щодо своєчасного усунення наслідків впливу зовнішнього середовища на здоров'я працівників.

Поряд із цим, відмовляючи у решті заявлених позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що у зв'язку з тим, що матеріалами справи підтверджено право Позивача на податковий кредит у розмірі 17 688,36 грн., а не 32908,42 грн., податковим органом правомірно встановлено завищення податкового кредиту на суму 15 220,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 3 805,00.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку (а.с.128-131, т.3).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що підприємством не було враховано у складі доходів суму вивільнених коштів, які не сплачені у зв'язку із тим, що у підприємства була пільга по сплаті податку на прибуток. Сума несплаченого податку на прибуток повинна була включатись в доходи підприємства в періоді їх використання. Позивачем було невірно визначено суму курсових різниць в 2014 році, адже для підприємств легкої промисловості, прибуток яких звільнився від оподаткування, податковим законодавством було визначено спеціальні правила розрахунку курсових різниць. Підприємством було допущено невідповідність даних бухгалтерського обліку задекларованим показникам інших витрат за 2014 рік на суму 279465 грн. В порушення вимог Податкового кодексу України підприємством занижено податкові зобов'язання по господарських взаємовідносинах з ДП «ФІТ «ДНЄПР» на загальну суму 3276,00. Також Відповідач вказує, що безоплатна роздача зразків покупцям в рекламних цілях є операцією з продажу таких зразків, яка є об'єктом оподаткування ПДВ та при здійсненні якої ПДВ нараховується у загальновстановленому порядку. Зазначає, що безоплатне забезпечення певних категорій працівників з важкими та шкідливими умовами праці лікувально-профілактичним харчуванням, зокрема, молоком, є операцією з продажу такого молока, яка є об'єктом оподаткування ПДВ та при здійсненні якої ПДВ нараховується у загальновстановленому порядку. Крім того, документально не підтверджено господарські взаємовідносини з ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» у загальній сумі без ПДВ 76100,30 грн., у т.ч. ПДВ 15220,06 грн., здійснені у січні 2013 року, які відображено Позивачем у складі податкового кредиту березня 2013 року у загальній сумі ПДВ 15220,00 грн.

14 листопада 2018 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання представника Позивача про відкладення розгляду справи у зв'язку із участю даного представника в інших судових засіданнях. Дослідивши зміст даного клопотання, колегія суддів, зважаючи на думку представника Відповідача, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, підтверджуючих обставини, викладені у клопотанні, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Позивач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Представник Відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника Відповідача, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі направлень від 15.12.2015 року №28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, виданих ГУ ДФС у Запорізькій області, згідно п. 77.4 ст. 77 ПК України та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання (наказ ГУ ДФС у Запорізькій області від 03.12.2015 №800) Відповідачем проведено планову виїзну перевірку ПрАТ «Іскож-2000» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року, результати якої оформлено актом від 03.02.2016 року №10/08-01-22-1/30599760.

Перевіркою встановлено порушення Позивачем вимог:

1. пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 ст. 139, п. 152.11 ст. 152, абз. 3, 6 п. 21 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на прибуток за період з 01.10.2012 по 31.12.2014 у розмірі 79458,00 грн., у тому числі за 2013 рік у сумі 63362,00 грн.; за 2014 рік у сумі 16096,00 грн.;

2. пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого:

занижено до сплати податкові зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 32447,00 грн., в тому числі за відповідні податкові періоди: за жовтень 2013 року у сумі 30308,00 грн., за січень 2014 року у сумі 899,00 грн., за травень 2014 року у сумі 41,00 грн., за липень 2014 року у сумі 99,00 грн., за серпень 2014 року у сумі 282,00 грн., за вересень 2014 року у сумі 520,00 грн., за жовтень 2014 року у сумі 298,00 грн.;

завищено суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на загальну суму 10850,00 грн., у тому числі за відповідні періоди: грудень 2012 року у сумі 5051,00 грн., січень 2013 року у сумі 1199,00 грн., квітень 2013 року у сумі 2979,00 грн., червень 2013 року у сумі 289,00 грн., липень 2013 року у сумі 506,00 грн., серпень 2013 року у сумі 329,00 грн., вересень 2013 року у сумі 456,00 грн., лютий 2014 року у сумі 41,00 грн.;

завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24), у тому числі по податковим періодам: листопад 2012 року у сумі 3797,00 грн., грудень 2012 року у сумі 3797,00 грн., січень 2013 року у сумі 8848,00 грн., лютий 2013 року у сумі 10047,00 грн., березень 2013 року у сумі 25267,00 грн., квітень 2013 року у сумі 25267,00 грн., травень 2013 року у сумі 28246,00 грн., червень 2013 року у сумі 28246,00 грн., липень 2013 року у сумі 28535,00 грн., серпень 2013 року у сумі 29041,00 грн., вересень 2013 року у сумі 29370,00 грн., грудень 2013 року у сумі 508,00 грн., березень 2014 року у сумі 41,00 грн.;

3. п. 46.1 ст. 46, п. 51.1 ст. 51, п. 176.2 «б» ст.. 176, пп. 164.2.1 п 164.2 ст. 164 ПК України, п. 3.4, 3.5 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 №1020 та наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 349, в частині подання з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності, розрахунку за формою 1-ДФ, про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку за IV квартал 2012 року, І-IV квартали 2013 року, І-IV квартали 2014 року;

перевіркою щодо правильності утримання та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб при виплаті доходів громадянам за період жовтня 2012 року донараховано 789,82 грн. при порушенні вимог пп. 163.1.1, пп. 163.1.2 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.2, пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164, п. 164.3, п. 164.6 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 ПК України, в частині одержання доходу, отриманого платником податку як додаткове благо відповідно до умов цивільно-правового договору, не включене податковим агентом до бази оподаткування доходів фізичних осіб;

п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 2, 3, 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», п. 6.1, п. 6.2 розділу VI постанови Правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 №21-5, підприємством не перераховано та не утримано з фізичних осіб за цивільно-правовим характером до бюджету єдиного внеску за період жовтня 2012 року в загальній сумі 2016,44 грн. при наданні послуг з транспортних перевезень.

Позивачем подано заперечення на акт перевірки від 09.02.2016 №130, за результатом розгляду яких п. 2 висновків акта перевірки від 03.02.2016 №10/08-01-22-1/30599760 викладено в наступній редакції: в порушення вимог пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3, п. 198.6ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України ПрАТ «Іскож-2000»:

занижено до сплати податкові зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 29 468,00 грн., в тому числі за відповідні податкові періоди: за жовтень 2013 року у сумі 27 329,00 грн., за січень 2014 року у сумі 899,00 грн., за травень 2014 року у сумі 41,00 грн., за липень 2014 року у сумі 99,00 грн., за серпень 2014 року у сумі 282,00 грн., за вересень 2014 року у сумі 520,00 грн., за жовтень 2014 року у сумі 298,00 грн.;

завищено суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на загальну суму 7 871,00 грн., у тому числі за відповідні періоди: грудень 2012 року у сумі 5051,00 грн., січень 2013 року у сумі 1199,00 грн., червень 2013 року у сумі 289,00 грн., липень 2013 року у сумі 506,00 грн., серпень 2013 року у сумі 329,00 грн., вересень 2013 року у сумі 456,00 грн., лютий 2014 року у сумі 41,00 грн.;

завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 22 та рядок 24), у тому числі по податковим періодам: листопад 2012 року у сумі 3797,00 грн., грудень 2012 року у сумі 3797,00 грн., січень 2013 року у сумі 8848,00 грн., лютий 2013 року у сумі 10047,00 грн., березень 2013 року у сумі 25267,00 грн., квітень 2013 року у сумі 25267,00 грн., травень 2013 року у сумі 25 267,00 грн., червень 2013 року у сумі 25 267,00 грн., липень 2013 року у сумі 25556,00 грн., серпень 2013 року у сумі 26 062,00 грн., вересень 2013 року у сумі 26 39100 грн., грудень 2013 року у сумі 508,00 грн., березень 2014 року у сумі 41,00 грн., про що ПрАТ «Іскож-2000» повідомлено листом від 12.02.2016 №487/10/08-01-22-02-10.

На підставі акта перевірки від 03.02.2016 року №10/08-01-22-1/30599760, враховуючи результати розгляду заперечень, Відповідачем сформовано наступні податкові повідомлення-рішення:

- № форми «Р» від 12.02.2016 року, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 99322,50 грн., у тому числі за основним платежем 79458,00 грн., за штрафними санкціями 19864,50 грн.;

- № форми «Р» від 12.02.2016 року, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 36835,00 грн., у тому числі за основним платежем 29 468,00 грн., за штрафними санкціями 7367,00 грн.;

- № форми «В4» від 12.02.2016, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 7871,00 грн.

Відповідно до підпункту «б» пункту 17 підрозділу 4 розділу XX ПК України тимчасово, строком на 10 років, починаючи з 1 січня 2011 року звільняються від оподаткування: прибуток, отриманий від основної діяльності підприємств легкої промисловості (група 17 - група 19 КВЕД ДК 009:2005), крім підприємств, які виробляють продукцію на давальницькій сировині.

Згідно матеріалів справи контролюючим органом визначено об'єкт оподаткування у розмірі 138328,00 грн. за 2013 рік, 125252,00 грн. за 2014 рік, зменшено об'єкт оподаткування за 2014 рік на суму 80544,00 грн., віднесено його до доходів від не пільгової діяльності та донараховано податку на прибуток та штрафні санкції на загальну суму 41183,00 за 2013-2014 роки.

Вказане порушення описано в акті перевірки (сторінки акта 5-8; т. 1, а.с. 33-34), зокрема встановлено, що за даними підприємства суми вивільнених коштів склали: за 2012 рік 138328,00 грн.; за 2013 рік 265891,00 грн.; за 2014 рік 1007625,00 грн. ПрАТ «Іскож-2000» подано Звіти про використання платниками податку на прибуток підприємств вивільнених коштів, відповідно до яких дані кошти спрямовано на погашення процентів за кредитами у таких розмірах: за 2012 рік 138328,00 грн.; за 2013 рік 265891,00 грн.; за 2014 рік 1007625,00 грн., тобто у тих податкових періодах, за підсумками яких і проводилось нарахування, до моменту визначення цієї суми.

На думку податкового органу, розрахунок суми вивільнених коштів проводиться за результатами податкового періоду, і не може проводитись до моменту її визначення. За даними перевіряючих суми вивільнених коштів, що спрямовані платником податку на сплату процентів за кредитами, мали зазначатися таким чином: за 2012 рік 18967, за 2013 рік 138328, за 2014 рік 125252 грн.

Відповідно до розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291 на рахунку 48 «Цільове фінансування і цільові надходження» ведеться облік та узагальнення інформації про наявність та рух коштів фінансування заходів цільового призначення (в тому числі отримана гуманітарна допомога).

Рахунок 48 «Цільове фінансування і цільові надходження» має такі субрахунки, зокрема: 481 «Кошти, вивільнені від оподаткування».

Пунктами 16, 17 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 N 290 передбачено, що цільове фінансування не визнається доходом доти, поки не існує підтвердження того, що воно буде отримане та підприємство виконає умови щодо такого фінансування.

Отримане цільове фінансування (у тому числі кошти, вивільнені від оподаткування у зв'язку з наданням пільг з податку на прибуток підприємств) визнається доходом протягом тих періодів, в яких були зазнані витрати, пов'язані з виконанням умов цільового фінансування.

Абз. 8 п. 57. 1 ст. 57 ПК України передбачає, що платники податку, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний (податковий) період не перевищують 10 мільйонів гривень, та неприбуткові установи (організації) сплачують податок на прибуток на підставі податкової декларації, яку подають до контролюючих органів за звітний (податковий) рік і не сплачують авансових внесків.

Пункт 21 підрозділу 4 розділу XX ПК України передбачає, що пункти 15-19 цього підрозділу застосовуються з урахуванням такого:

суми вивільнених коштів (суми податку, які внаслідок застосування пунктів 15-19 цього підрозділу не сплачуються до бюджету та залишаються в розпорядженні платника податку) спрямовуються таким платником на створення чи переоснащення матеріально-технічної бази, збільшення обсягу виробництва (надання послуг), запровадження новітніх технологій та/або повернення кредитів (у тому числі отриманих до дня набрання чинності цим Кодексом), використаних на зазначені цілі, та сплату процентів за ними. При цьому якщо платником податку для погашення кредиту, використаного на зазначені цілі, та сплату процентів за ним отримано кредит (кредити) рефінансування, то для цілей цього пункту враховуються лише суми, які сплачуються платником за кредитом (кредитами) рефінансування;

зазначені напрями використання коштів мають бути пов'язані з діяльністю платника податку, прибуток (дохід) від якої звільняється від оподаткування;

з метою оподаткування суми вивільнених коштів визнаються доходами одночасно з визнанням витрат, понесених за рахунок цих коштів, у розмірі таких витрат;

порядок цільового використання сум вивільнених коштів встановлюється Кабінетом Міністрів України;

у разі невикористання на зазначені в цьому пункті цілі сум вивільнених коштів протягом 1095 днів з дати закінчення періоду, за результатами якого платник податку залишив такі кошти у своєму розпорядженні, платник податку зобов'язаний збільшити податкові зобов'язання з цього податку за результатами податкового періоду, в якому спливає граничний термін використання сум вивільнених коштів, а також сплатити пеню, нараховану відповідно до цього Кодексу.

Механізм використання коштів, вивільнених від оподаткування, визначає Порядок використання коштів, вивільнених від оподаткування у зв'язку з наданням відповідно до пунктів 15, 17-19 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України пільг з податку на прибуток підприємств, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2011 р. № 299 (далі - Порядок; діяв на момент виникнення спірних правовідносин).

Пункти 2-5 Порядку встановлюють наступне: вивільнені кошти спрямовуються платником податку на створення чи переоснащення матеріально-технічної бази, збільшення обсягу виробництва (надання послуг), впровадження новітніх технологій та/або повернення кредитів (у тому числі отриманих до дня набрання чинності Податковим кодексом України), використаних на зазначені цілі, та сплату процентів за ними. При цьому, якщо платникові податку для погашення такого кредиту та сплати процентів за ним надано кредит (кредити) рефінансування, враховуються лише ті суми, що сплачуються за кредитом (кредитами) рефінансування.

Вивільнені кошти з метою ведення обліку і оподаткування відображаються в бухгалтерському обліку в установленому порядку на окремому субрахунку рахунку «Цільове фінансування і цільові надходження».

Платник податку за результатами кожного звітного (податкового) періоду:

складає звіт про використання вивільнених коштів за формою, затвердженою Мінфіном;

подає зазначений звіт відповідному органові державної податкової служби разом з декларацією з податку на прибуток підприємств.

У разі невикористання платником податку сум вивільнених коштів протягом 1095 днів з дати закінчення періоду, за результатами якого він залишив такі кошти у своєму розпорядженні, платник податку збільшує податкові зобов'язання з податку на прибуток на суму залишку за результатами податкового періоду, в якому закінчується граничний строк використання вивільнених коштів, та сплачує пеню, нараховану відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно абз. 8 п. 152.11 ст. 152 ПК України у разі якщо суми коштів, що не перераховані до бюджету при застосуванні ставки податку нуль відсотків, використані не за цільовим призначенням, такі кошти зараховуються до бюджету в першому кварталі наступного звітного року.

Таким чином, оскільки вивільнені кошти фактично є сумою податку на прибуток, яка внаслідок застосування пункту 17 підрозділу 4 розділу XX ПК України не перераховується до бюджету, платник може визначити і використати її за результатами звітного періоду (року), тому в даному випадку ПрАТ «Іскож-2000» передчасно віднесено до витрат за 2012 рік 138328,00 грн.; за 2013 рік 265891,00 грн.; за 2014 рік 1007625,00 грн., що свідчить про порушення бухгалтерського і податкового обліку.

Разом з тим, такі порушення не можуть слугувати підставою для донарахування платнику основного платежу та штрафних санкцій з податку на прибуток, оскільки фіскальним органом неправомірно віднесено суми вивільнених коштів до доходів від не пільгової діяльності, тому що фактично вони є сумою податку на прибуток, яка внаслідок застосування пункту 17 підрозділу 4 розділу XX ПК України не перераховується до бюджету. Вказані суми отримані від провадження пільгової діяльності, а тому їх віднесення до не пільгових доходів є необґрунтованим.

З аналізу наведених вище норм права вбачається, що підставами для збільшення податкових зобов'язань з цього податку за результатами податкового періоду є невикористання на зазначені цілі сум вивільнених коштів протягом 1095 днів з дати закінчення періоду, за результатами якого платник податку залишив такі кошти у своєму розпорядженні або використання не за цільовим призначенням.

Відповідачем не зазначається про несвоєчасне використання вивільнених коштів або їх використання не за цільовим призначенням, жодних інших підстав для збільшення податкового зобов'язання законодавством не передбачено.

Крім того, Відповідачем в ході проведення перевірки зроблено висновок про завищення показника вивільнених коштів за 2013 рік у сумі 265891, 00 грн., за даними податкового органу сума має становити 125252,00 грн. Вказаний показник зменшено через перерозподіл доходів підприємства від пільгової та не пільгової діяльності, з чим суд не погоджується, оскільки Відповідачем не доведено, яким чином здійснювався перерахунок, доходи від яких операцій та за яким принципом розподілялися на ці дві категорії.

За таких обставин, обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно неправомірності податкового повідомлення-рішення від 12.02.2016 року № форми «Р» в частині донарахування платнику 32946,00 грн. за основним платежем та 8237,00 грн.

Також Відповідачем встановлено суму порушень за 2014 рік у розмірі 279465,00 грн., розподілено її на дохід від пільгової (84%-234751,00 грн.) та не пільгової (16% - 44714,00 грн.) діяльності, внаслідок чого донараховано основного платежу у розмірі 8049,00 грн. та штрафних санкцій 2012 грн.

Вказане порушення описано в акті перевірки (сторінки 15-17; а.с. 38-39, т. 1), зокрема зазначено про наступне: «…Перевіркою відображених у рядку 04 податкових декларацій «інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» показників за період з 01.10.2012 по 31.12.2014 встановлено, що в Додатку ІВ до рядка 04 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік (рядок 06.4.43 Додатку) підприємством ПрАТ «Іскож-2000» відображено суму 745541 грн., що підтверджується даними бухгалтерського обліку, первинними документами частково, а саме на суму 466076 грн…Решта суми у розмірі 279465 грн. документально не підтверджена…».

Судом було досліджено Реєстр кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку та показників доходів і витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування ПрАТ «Іскож-2000» за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, відповідно до якого витрати, що не підтверджені документально відображені в бухгалтерському обліку проводкою Дт 942 Кт 3774, на суму 274750,00 грн.

Жодних пояснень, яким чином встановлено наявність витрат, не підтверджених документально, що це за витрати, чого вони стосуються, Відповідачем ні в акті перевірки, ні в додатках до нього не надано. За таких обставин, підстави вважати дані висновки перевіряючих обґрунтованими та такими, що відповідають дійсності, у суду відсутні. Крім того, в акті перевірки зазначена сума непідтверджених витрат у розмірі 279465,00 грн., а в реєстрі кореспонденції рахунків 274750,00 грн.

За таких обставин, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції стосовно неправомірності податкового повідомлення-рішення від 12.02.2016 року № форми «Р» в частині донарахування платнику 8049,00 грн. за основним платежем та 2 012,00 грн. за штрафною санкцією.

В розрахунку Відповідачем визначено об'єкт оподаткування від не пільгової діяльності за 2013 рік у розмірі 213683,00 грн., донараховано основного платежу на суму 38463,00 грн. та штрафних санкцій на суму 9616,00 грн.

В ході проведення перевірки Відповідачем проведено розподіл господарських операцій ПрАТ «Іскож-2000» на звільнені і не звільнені від оподаткування, за результатами якого частка доходів, звільнених від оподаткування, в загальній сумі доходів склала 91,2% за 2013 рік, 84,0% за 2014 рік.

За даними Позивача прибуток від діяльності, звільненої від оподаткування, у 2013 році становив 1399426,00 грн.; від діяльності, не звільненої від оподаткування, отримано збиток у розмірі 545028,00 грн.; від усіх видів діяльності отримано прибуток у розмірі 854374,00 грн.

Відповідачем зроблено власний розрахунок за 2013 рік, в якому усі види доходів та витрат розподілені за вищевказаним відсотком на доходи та витрати від діяльності, звільненої та незвільненої від оподаткування (сторінка акту 21; а.с. 41, т. 1), при цьому до розрахунку внесено нову суму 138328,00 грн., а саме вивільнені від оподаткування кошти, та сформовано суму витрат операційної діяльності 136510,00 грн. За результатами розрахунку дохід підприємства від пільгової діяльності склав 659218,80 грн., від не пільгової 333482,83 грн., тобто збитків, на думку перевіряючих, Позивач у 2013 році не мав.

Податковий орган посилається на Додаток 2.5.2 до акта перевірки «Реєстр кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку та показників доходів і витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування ПрАТ «Іскож-2000» за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, в якому детально наведений розподіл операцій на звільнені та незвільнені від оподаткування.

Судом було досліджено Додаток 2.5.2 до акта перевірки, проте з нього неможливо встановити правомірність чи неправомірність розподілу операцій Позивача на пільгові та не пільгові, зокрема, рядок 2 «Дохід від реалізації готової продукції вітчизняним покупцям» та «Дохід від реалізації готової продукції іноземним покупцям» розподілено контролюючим органом на доходи від пільгової та не пільгової діяльності, при цьому немає даних, що це за продукція, оскільки підприємство виробляє як штучну шкіру (пільгова діяльність) так і плівку ПВХ (не пільгова діяльність). Жодних інших переконливих та прийнятних доказів Відповідачем не надано (розрахунків, переліку виявлених помилок тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

За таких обставин, висновки податкового органу щодо заниження ПрАТ «Іскож-2000» податку на прибуток не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Крім того, Відповідач зазначає про завищення Позивачем суми інших доходів на суму фінансового результату, отриманого внаслідок перерахунку заборгованості (зобов'язання), вираженої в іноземній валюті, в результаті чого завищено дохід за 2014 рік на суму 663675,00 грн. та завищено витрати за 2014 рік на суму 132621,00 грн.

Відповідно до пункту 21 підрозділу 4 розділу XX ПК України для платників податків, зазначених у пунктах 15-19 цього підрозділу, протягом дії відповідного із цих пунктів визначення курсових різниць від перерахунку заборгованості (зобов'язання), вираженої в іноземній валюті, яка буде отримана або сплачена у фіксованій (або визначеній) сумі грошей або їх еквівалента, що виникає за операціями, пов'язаними з діяльністю, прибуток (дохід) від якої звільняється від оподаткування (у тому числі із створенням та переоснащенням матеріально-технічної бази), здійснюється на суму повного або часткового погашення заборгованості (зобов'язання) на дату здійснення такого погашення. Фінансовий результат, отриманий внаслідок перерахунку такої заборгованості (зобов'язання), обліковується разом з результатами діяльності платника податку, прибуток (дохід) від якої звільняється від оподаткування, відповідно до пункту 152.11 статті 152 цього Кодексу щодо ведення окремого обліку.

Курсові різниці в даному випадку відображаються в окремому обліку за результатами діяльності, проте з наданого до податкового повідомлення-рішення від 12.02.2016 № форми «Р» розрахунку не вбачається, яким чином вказане порушення впливає на суму донарахування податку на прибуток та штрафних санкцій.

За таких обставин, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції стосовно протиправності податкового повідомлення-рішення від 12.02.2016 року № форми «Р».

Щодо податкового повідомлення-рішення від 12.02.2016 року № форми «Р», яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 36835,00 грн., необхідно зазначити наступне.

Відповідно до детального розрахунку штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість в розрізі контрагентів (а.с. 125, т. 2), підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення, зокрема є заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період листопад 2012 року по взаємовідносинам з ДП «ФІТ Днєпр» на суму 3276,00 грн., внаслідок чого донараховано основного платежу у розмірі 3276,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 819,00 грн.

В ході перевірки встановлено, що ПрАТ «Іскож-2000», на виконання умов договору від 01.09.2012 №38, здійснювало поставку штучної шкіри та іншої продукції власного виробництва на адресу ДП «ФІТ Днєпр». В листопаді 2012 року відвантажено продукції на загальну суму 198366,48 грн., в т.ч. ПДВ 33061,08 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими та податковими накладними.

Відповідно до поданої Позивачем 20.12.2012 звітної податкової декларації та додатку 5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» суму податкових зобов'язань по взаємовідносинах з ДП «ФІТ Днєпр» відображено у розмірі 178708,46 грн., в т.ч. ПДВ 29784,74 грн., через що в інформаційній базі даних податкового органу обліковується розбіжність на суму 3276,34 грн.

26.02.2013 року Позивачем подано до контролюючого органу Уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за листопад 2012 року разом з додатком 5, що засвідчується квитанціями про доставку податкової звітності до районного рівня ДПС України від 26.02.2013 № та №.

Матеріали справи містять лист ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя від 12.02.2016 №583/8/08-25-22-015, адресований ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідно до якого зазначений вище уточнюючий розрахунок та додаток 5 заповнено всупереч наказу МФУ від 25.11.2011 №1492, про що повідомлено відділ інформатизації та обліку та присвоєно статус «не визнано як податкова звітність».

Згідно п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Підпункт 7.6 пункту 7 розділу ІІІ Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 N 233 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Відповідно до вимог п. 1, 2, 4 розділу ІX Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 № 1492 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкові декларації приймаються без попередньої перевірки зазначених у них показників.

Зареєстровані в органі державної податкової служби декларації підлягають камеральній перевірці.

У разі якщо за результатами перевірки встановлено порушення, складається Акт про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку.

Акт про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, складається у двох примірниках і підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, та після реєстрації в органі державної податкової служби вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 глави 1 розділу II Кодексу.

Відповідачем не надано жодних доказів того, що Уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за листопад 2012 року разом з додатком 5, поданий 26.02.2013, досліджено в ході камеральної перевірки; ані акту перевірки, ані доказів його надіслання Позивачу в якості доказів не надано. Лист ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя від 12.02.2016 №583/8/08-25-22-015 містить лише посилання на невідповідність даної звітності наказу МФУ від 25.11.2011 №1492, при цьому не конкретизовано, в чому полягає така невідповідність; доказів того, що Позивач повідомлявся про причини невизнання уточнюючого розрахунку як податкової звітності, також не надано.

Таким чином, Позивач виконав вимоги п. 50.1 ст. 50 ПК України, а отже в даній частині податкове повідомлення-рішення від 12.02.2016 № форми «Р» є протиправним.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем 28.12.2012 видано наказ №142 «Про роздачу зразків продукції в рекламних цілях». Відповідно до даного наказу підприємство з метою розширення ринку, залучення нових покупців, реклами штучної шкіри, з наступним збільшенням реалізації продукції проводить роздачу в рекламних цілях зразків продукції при здійсненні реалізації покупцям. Зразки готової продукції носять рекламно-інформаційний характер про властивості, колір штучної шкіри і не можуть використовуватися покупцями для господарських цілей (п. 1,4 наказу). Рекламні зразки списано Актами списання від 31.01.2013 №СпТ-000111 та СпТ-000060.

На думку контролюючого органу, безоплатна роздача рекламних зразків покупцям є операцією з продажу таких зразків, та відповідно є об'єктом нарахування ПДВ.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про рекламу» реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. Заходи рекламного характеру - заходи з розповсюдження реклами, які передбачають безоплатне розповсюдження зразків товарів, що рекламуються, та/або їх обмін споживачам однієї кількості чи одного виду товарів, що рекламуються, на інший.

Відповідно до пп. «а» п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Підпункт 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначає постачання товарів як будь-яку передачу права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Товари - матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення (пп. 14.1.244 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

За своєю суттю безоплатно роздані підприємством зразки штучної шкіри є рекламними матеріалами, що не призначені для реалізації чи споживання. Такі активи за загальним правилом не належать до оборотних і не є товаром у розумінні податкового законодавства, тому їх безоплатна роздача не утворює об'єкт оподаткування ПДВ. Фактично роздача рекламних зразків є їх передачею іншим особам для власних потреб самого платника, для цілей його основної оподатковуваної діяльності.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення від 12.02.2016 року № форми «Р» в даній частині є протиправним і відповідний висновок суду першої інстанції є обґрунтованим.

Також Відповідач зазначив про заниження податкових зобов'язань з ПДВ за періоди листопад, грудень 2012 року, червень-жовтень 2013 року, грудень 2013 року, січень 2014 року, лютий 2014 року, липень-жовтень 2014 року на загальну суму 5201,00 грн., внаслідок чого донараховано основного платежу на дану суму та штрафні санкції на суму 1300,25 грн.

Вказане порушення встановлено у зв'язку з тим, що ПрАТ «Іскож-2000» не відобразило у податковому обліку умовний продаж та не нарахувало податкове зобов'язання за ТМЦ (молоко), під час придбання якого суми податку включалися до складу податкового кредиту, у зв'язку з їх використанням в операціях, які не підлягають оподаткуванню в межах балансу підприємства.

Позивачем укладено договори поставки з ТОВ «Відродження, ЛТД» від 03.06.2013 №9/13-П та з ПрАТ «Новомиколаївський молокозавод» від 05.01.2012 року №7, предметом яких є постачання молока. Закупівля молока здійснювалась для безоплатної видачі працівникам, які зайняті на роботах з шкідливими умовами праці, на виконання умов пп. 6.1.6 п. 6 розділу 6 Колективного договору між адміністрацією та уповноваженим представником трудового колективу від 15.12.2011 №62. Матеріали справи містять Перелік професій і посад робітників, зайнятих на роботах з шкідливими умовами праці, які мають право на безоплатне отримання молока від 09.12.2011 та від 12.06.2013, накази «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення, інші пільги і компенсації за роботу у несприятливх умовах праці» від 12.06.2013 №50 та від 10.09.2014 №61.

На думку податкового органу, безоплатне забезпечення певних категорій працівників лікувально-профілактичним харчуванням, зокрема молоком, є операцією з продажу такого молока, яка є об'єктом оподаткування ПДВ.

Згідно ст.166 Кодексу законів про працю України на роботах із шкідливими умовами праці працівникам видаються безоплатно за встановленими нормами молоко або інші рівноцінні харчові продукти.

Стаття 7 Закону України «Про охорону праці» визначає, що працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до пункту 22 наказу Міністерства охорони здоров'я України від 29.12.1993 № 256, зареєстрованого 30.03.1994 у Мінюсті за № 51/260 «Про затвердження переліку важких робіт та робіт із шкідливими та небезпечними умовами праці» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) до такого переліку, зокрема, віднесені працівники шкіряного і шкіросировинного виробництва.

Протягом 2012-2014 років адміністрація ПрАТ «Іскож-2000» забезпечувала видачу працівникам, які зайняті на роботах з важкими і шкідливими умовами праці, безоплатно лікувально-профілактичне харчування, зокрема молоко, відповідно до чинних нормативно-правових актів.

Відносно встановлених суб'єктом владних повноважень порушень п. 185.1. ст. 185, п.189.1 ст.189, п.198.5, ст.198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість, суд зазначає, що відповідно до пп. 14.1.36. п. 14.1. статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пункт 198.5.статті 198 ПК України вказує, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися, зокрема в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно з пунктом 14.1.191 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару.

Відповідно до пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 ПК України безоплатно надані товари - це товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів. Пільги і компенсації працівникам за важкі та шкідливі умови праці, які надаються роботодавцями в рамках трудового законодавства, не є поставкою товару без оплати або операцією з безоплатної поставки товару, оскільки здійснюються не в рамках цивільного або господарського обороту, а у зв'язку з врегульованими спеціальним законодавством трудовими відносинами між роботодавцем і працівником. Обґрунтування не нарахування податкових зобов'язань з ПДВ при здійсненні операції по забезпеченню працівників, зайнятих на важких і шкідливих роботах, лікувально-профілактичним харчуванням має ґрунтуватися на тому, що така операція не підпадає під поняття поставка товарів, а тому не є об'єктом обкладення ПДВ. Роботодавець зобов'язаний прагнути до мінімізації шкоди, яку може бути заподіяно здоров'ю при роботах на шкідливому та небезпечному виробництві, приводити умови праці в повну відповідність з вимогами санітарно-гігієнічних норм і правил. Тому і видачу лікувально-профілактичного харчування слід вважати заходами щодо своєчасного усунення наслідків впливу зовнішнього середовища на здоров'я працівників.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 12.02.2016 року № форми «Р» в частині донарахування основного платежу на суму 5201,00 грн. та штрафних санкцій на суму 1300,25 грн. є протиправним.

Також Відповідач зазначив про завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за період березень 2013 року по взаємовідносинам з ПАТ «Запоріжгаз» на суму 15 220,00 грн., внаслідок чого донараховано основного платежу у розмірі 15 220,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 3 805,00.

Вказане порушення виникло у зв'язку з наступним.

ПАТ «Запоріжгаз» в січні 2013 року поставлено на адресу ПрАТ «Іскож-2000» природний газ на суму 106 130,15 грн., у тому числі ПДВ 17 688,36 грн. (акт прийому передачі природного газу від 31.01.2013 № ЗП000000107, податкова накладна від 31.01.2013 № 401). На підставі зазначених документів Позивачем включено до податкової декларації з ПДВ за січень 2013 року (від 20.02.2013 №) та додатку 5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» (№). Дана декларація знайшла відображення в Автоматизованій системі співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України (перегляд результатів співставлення, детальна інформація по декларації.).

22.02.2013 ПраТ «Іскож-2000» подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2013 року (реєстраційний № ), в якому в ст. 6 рядка 10.1 задекларовано зменшення податкового кредиту в сумі 17 688,36 грн. Додаток 5 до вказаного уточнюючого розрахунку Позивачем до суду не надано; матеріали справи не містять доказів направлення додатку 5 до податкового органу; в Автоматизованій системі співставлення даний розрахунок не відображено.

ПАТ «Запоріжгаз» в лютому 2013 року поставлено ПрАТ «Іскож-2000» природний газ на суму 100 218,11 грн., у т.ч. ПДВ 16 703,02 грн. (акт прийому передачі природного газу від 28.02.2013 № ЗП 000001277, податкова накладна від 28.02.2013 № 1170). На підставі зазначених документів Позивачем включено до податкової декларації з ПДВ, додатку 5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» розділ ІІ «Податковий кредит» рядок 7 за лютий 2013 року по взаємовідносинах з ПАТ «Запоріжгаз» за лютий 2013 року ПДВ в сумі 16 703,02 грн., та рядок 6 за січень 2013 року - ПДВ в сумі 17 688,36 грн. Вказане підтверджується декларацією з ПДВ за лютий 2013 року від 20.03.2013, реєстраційний №, додатком 5 до декларації (реєстраційний № ). Дана декларація відображена в Автоматизованій системі співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС Украіни (перегляд результатів співставлення, детальна інформація по декларації).

04.03.2013 позивачем вдруге подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2013 року (реєстраційний №), в якому в ст. 6 рядка 10.1 задекларовано зменшення податкового кредиту в сумі 17 688,36 грн. та додаток 5 (реєстраційний № ), що знайшло відображення в Автоматизованій системі співставлення.

ПАТ «Запоріжгаз» в березні 2013 року поставлено Позивачу природний газ на суму 79 448,52 грн., у т.ч. ПДВ 13 241,42 грн. (акт прийому передачі природного газу від 31.03.2013 № ЗП 000002410, податкові накладні від 07.03.2013 № 136, від 14.03.2013 № 262, від 18.03.2013 №397, від 25.03.2013 № 790, від 31.03.2013 № 1309). На підставі зазначених документів ПраТ «Іскож 2000» включено до податкової декларації з ПДВ, додатку 5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» розділ ІІ «Податковий кредит» рядок 8 за березень 2013 року по взаємовідносинах з ПАТ «Запоріжгаз» за березень 2013 року ПДВ в сумі 13 241,42 грн., та рядок 6 за січень 2013 року ПДВ в сумі 15220,06 грн. Вказане підтверджується декларацією з ПДВ за березень 2013 року від 20.04.2013, реєстраційний №, додатком 5 до декларації (реєстраційний №). Дана декларація відображена в Автоматизованій системі співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України (перегляд результатів співставлення, детальна інформація по декларації).

19.04.2013 року Позивачем подано Додаток 8 до податкової декларації з ПДВ «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних), в якій описано наступні порушення: податкова накладна виписана не по першій події, ПДВ завищений на суму передплат, відсутня реєстрація ЄРПН.

В ході проведення перевірки за даною заявою Позивачем подано первинні документи, що підтверджують право на формування податкового кредиту на суму 17688,36 грн. (банківські виписки, акт виконаних робіт, податкова накладна, витяг з ЄРПН). Документів, які підтверджують право на формування податкового кредиту у розмірі 15220,06 грн., ані податковому органу, ані суду не надано.

20.04.2013 ПраТ «Іскож-2000» втретє подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2013 року (реєстраційний №), в якому в ст.6 рядка 10.1 задекларовано зменшення податкового кредиту в сумі 17 688,36 грн. Додаток 5 до вказаного уточнюючого розрахунку Позивачем до суду не надано; матеріали справи не містять доказів направлення додатку 5 до податкового органу; в Автоматизованій системі співставлення даний розрахунок не відображено.

Таким чином, оскільки в базі даних податкового органу не відображено уточнюючі розрахунки Позивача з ПДВ від 22.02.2013 та від 20.04.2013, в Автоматизованій системі співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів обліковується розбіжність на суму 15220,06 грн. (за даними Позивача він має право на податковий кредит у розмірі 32908,42 грн., за даними ПАТ «Запоріжгаз» - 17688,36 грн.).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За таких обставин, у зв'язку з тим, що матеріалами справи підтверджено право Позивача на податковий кредит у розмірі 17 688,36 грн., а не 32908,42 грн., податковим органом правомірно встановлено завищення податкового кредиту на суму 15 220,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 3 805,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 11 травня 2018 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року у справі №808/1583/16 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 19 листопада 2018 р.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова