Справа № 821/987/18
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/987/18

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дитячий заклад санаторного типу «Дельфін»» на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018р. про закриття провадження, по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дитячий заклад санаторного типу «Дельфін» до Державного реєстратора комунального підприємства «Херсонське обласне бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради - Пигиди Андрія Борисовича, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»» про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018р. ТОВ «ДЗСТ «Дельфін»» звернулося в суд із адміністративним позовом до Державного реєстратора КП «Херсонське обласне бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради - Пигида А.Б., третя особа ТОВ «ФК «Форінт»», в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Херсонське обласне бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради - Пигиди А.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяження за індексним №40829572 від 26.04.2018р..

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018р. закрито провадження у даній справі, з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу суду скасувати, постановити нову постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження судового розгляду, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті та відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, ухвали суду без змін, з наступних підстав.

За правилами п.1 ч.1 ст.315КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що вказана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Вирішуючи спір апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального законодавства, виходячи з наступного.

Приписами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2006р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановлений законом» у ст.6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У відповідності до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приписами п.2 ч.1 ст.4 КАС визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Приписами ч.1 ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч.2 ст.16 ЦК України).

Аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Як вбачається із приписів ст.2, 4 ГПК України, що критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб'єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

За правилами ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п.1); справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п.6); вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (п.13).

Як вбачається із матеріалів справи, товариство просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з тих підстав, що реєстрацією права власності на нерухоме майно - цілісний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору «Дельфін» за ТОВ «ФК «Форінт»», порушено право ТОВ «ДЗСТ «Дельфін»», оскільки станом на момент прийняття оскаржуваного рішення державним реєстратором щодо передачі майнового комплексу ТОВ «ФК «Форінт»», була чинною заборона вчинення реєстраційних дій відносно наведеного нерухомого майна, що було перешкодою для прийняття відповідачем рішення від 26.04.2018р. за індексним №40829572.

У відповідності до змісту ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» від 1.07.2004р. за №1952-IV, із проведенням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно законодавець пов'язує офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2, 3 ст.3 ЗУ «Про адміністративні послуги» від 6.09.2012р. за №5203-VI, надання адміністративних послуг здійснюється відповідно до цього Закону з урахуванням особливостей, визначених законами, які регулюють суспільні відносини у відповідних сферах, зокрема ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності». До адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб'єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб'єкту звернення, а також об'єкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

Аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що предметом розгляду в даній справі є не самі по собі дії державного реєстратора з надання адміністративних послуг ТОВ «ФК «Форінт»», а результат таких послуг - державна реєстрація права приватної власності на нерухоме майно - цілісний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору «Дельфін» за ТОВ «ФК «Форінт»», якою підтверджується певний юридичний статус об'єкту нерухомості, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що спірні правовідносини стосуються права учасників справи на об'єкт нерухомого майна, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист права власності.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що дана категорія спорів належить до юрисдикції господарських судів, оскільки спір у даній справі не є публічно-правовим, а тому не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 6.06.2018р. та 17.04.2018р. у справах за №826/12559/16 та за №815/6956/15.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 312, 315, 316, 321, 325 КАС України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дитячий заклад санаторного типу «Дельфін»» - залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018р. про закриття провадженні у справі - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв