Справа № 480/3914/18
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 р. Справа № 480/3914/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до вислуги, яка становить 28 років 06 місяців 29 днів згідно п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугу років згідно п. "а" ст.12 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" в розмірі передбаченому п. "а" ст. 13 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з часу настання права на таку пенсію тобто з 01.09.2018 року, нарахувати та виплатити зазначену пенсію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач протягом тривалого часу проходив службу в установах виконання покарань. Останнє місце роботи - Державна установа "Сумська виправна колонія (№116)". Вислуга років на момент звільнення - 22 роки 01 місяць та 09 днів у календарному обчисленні та 28 років 06 місяців та 21 день- у пільговому. Після його звільнення до ГУ ПФУ в Сумській області було направлено пакет документів для призначення пенсії. Однак, відповідач відмовив у призначенні пенсії за вислугу років мотивуючи своє рішення тим, що у позивача відсутня календарна вислуга - 23 роки 6 місяців і більше, що є умовою для призначення пенсії.

Зазначив, що відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за сорок днів: час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби. Таким чином, згідно положень Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", випливає, що пільговий залік вислуги років, враховується саме для призначення пенсії згідно із п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а не для призначення розміру такої пенсії. Враховуючи зазначені доводи позову, вважає, що на час звернення із заявою про призначення пенсії позивач має вислугу років більше ніж 23 роки та 6 місяців, необхідної для призначення пенсії на підставі ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

20.11.2018 року відповідачем подано до суду відзив, у якому проти позовних вимог заперечує та зазначив, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні, а пільгова вислуга не враховується при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ». Пояснив, що на момент звільнення позивач має лише 19 років 4 місяці 2 дні календарної вислуги років, що є недостатнім для призначення йому пенсії за вислугу років.

Ухвалою від 25.10.2018 відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що сторони повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в установах виконання покарань, останнє місце роботи перед звільненням - Державна установа "Сумська виправна колонія (№116)" Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Наказом Державної установи "Сумська виправна колонія (№116)" від 31.08.2018 №161/ОС-18 старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за п.п. 7 п. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію".

Згідно з вказаним наказом, вислуга позивача на день звільнення становить: у календарному обчисленні - 22 роки 01 місяць та 09 днів, у пільговому обчисленні- 28 років 06 місяців та 21 день (а.с. 8).

Після звільнення зі служби було підготовлено та направлено пакет документів до ГУ ПФУ в Сумській області для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Рішенням від 08.10.2018 року №65 ГУ ПФУ в Сумській області відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідної для призначення пенсії календарної вислуги 23 роки 6 місяців і більше, передбаченої п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" для осіб начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби, які звільнені у період з 01.10.2017 по 30.09.2018 (а.с. 20).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить з того, що позивач не має на момент звільнення необхідної календарної вислуги років, а тому призначити йому пенсію за вислугу років не виявляється можливим.

Так, Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, в тому числі в Державній кримінально-виконавчій службі України, є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ). Цим Законом Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону №2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Буквальний аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що право на призначення пенсії за вислугу років виникає за умови: 1) звільнення особи з військової служби; 2) наявність достатньої кількості вислуги років.

Судом встановлено, що позивач не має на момент звільнення необхідної календарної вислуги років, оскільки наявні 22 роки 01 місяць та 09 днів при необхідних 23 календарних роки та 6 місяців.

Одночасно стаття 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Суд звертає увагу на те, що жодної відсилочної норми вказана стаття не містить, а також не містить посилання на те, що види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії можуть бути встановлені підзаконними актами.

Крім того, в Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах.

Суд зауважує, що вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 календарних років та 6 місяців, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 та 725/1959/17.

Доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин норм постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року №393, якою позивачу для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - 24 роки 11 місяців 12 днів, суд відхиляє, оскільки згідно ч. 3 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, приписи п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 суперечать приписам ст. 12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ, а тому застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України має вищу юридичну силу.

Таким чином, суд вважає, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарної вислуги років.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, суд вказує на те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук