Справа № 461/4336/16-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/СК-6/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Большакової О.О.,

секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на ухвалу Галицького районного суду м.Львова про забезпечення доказів (головуючий суддя Котельва К.О.), постановлену у відкритому судовому засіданні в м.Львові 23 січня 2017 року у справі №461/4336/16-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Зеленбуд» до Львівської міської ради, третя особа: Львівське комунальне підприємство «Агенція з підготовки подій» про визнання не чинним рішення, -

В С Т А Н О В И В:

01.07.2016 Приватне акціонерне товариство «Зеленбуд» звернулось в суд з позовом до Львівської міської ради, просило визнати протиправною та нечинною ухвалу Львівської міської ради «Про надання ЛКП «Агенція з підготовки подій» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.Стрийській - кільцевій дорозі (А) та на вул.Стрийській - кільцевій дорозі (Б) №97 від 30 грудня 2015 року в частині: « 3. Внести зміни у додаток до ухвали Львівської міської ради №1841 від 14 жовтня 2004 року «Про визначення переліку земельних ділянок для продажу на земельних аукціонах» вилучивши п.2 та 3».

30.11.2016 Приватне акціонерне товариство «Зеленбуд» подало заяву від 30.11.2016 про забезпечення доказів, в якій просило постановити ухвалу про забезпечення доказів шляхом витребування у відповідача наступних документів: 1) чинний генеральний план міста Львова в частині визначення меж міста Львова із суміжними землекористувачами (власниками) земель (Пустомитівський район, с. Зубра та с. Сокільники), затверджений у встановленому законодавством порядку вищим органом державної влади; 2) генеральний план міста Львова, розроблений Українським інститутом «Діпроміст» і затверджений постановою Ради Міністрів Української РСР від 28 вересня 1966 року (проектний період до 1985 - 1990 pp.); 3)генеральний план міста Львова станом на 1978 рік з урахуванням змін внесених указом Президії Верховної Ради УРСР «Про розширення меж міста Львова» від 27 квітня 1978 року №3308-ІХ; 4)генеральний план міста Львова станом на 1988 рік з урахуванням змін внесених указом Президії Верховної Ради УРСР «Про розширення меж міста Львова» від 09 березня 1988 року №5541-IX; 5) проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж міста Львова розроблений Приватним підприємством «Центр ринкових досліджень» (м.Львів, пр.В.Чорновола, 67, офіс 410) і затверджений ухвалою Львівської міської ради від 14 липня 2015 року №4968 «Про зміну і встановлення меж м. Львова»; 6) проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж міста Львова, на яких зображено земельні ділянки районі вул.Стрийська - кільцева дорога (А) та вул.Стрийська - кільцева дорога (Б); вул.Стрийська (на перетині вул. Окружної та виїзду на Стрийську трасу) (А) та вул.Стрийська (на перетині вул. Окружної та виїзду на Стрийську трасу) (Б); земельні ділянки на вул.Стрийській, 195 площею 7,5578 га та вул.Стрийській, 179 площею 3,6436 га, що вказані в оскаржуваній ухвалі ЛМР від 30.12.2015 №97; 7) рішення Верховної Ради України (УРСР) про затвердження проектів землеустрою щодо встановлення (зміни) меж міста Львова; 8) Державний акт України на межі міста Львова; 9) відомості з Державного земельного кадастру щодо закріплення меж міста Львова межовими знаками.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23 січня 2017 року клопотання про витребування у Львівської міської ради зазначених документів задоволено.

Задовольняючи подане клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві обґрунтовано наведені достатні підстави для витребування та огляду зазначених письмових доказів, тому така підлягає до задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Львівська міська рада подала апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 23 січня 2017 року та постановити нову ухвалу про відмову в забезпеченні доказів. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції витребовуються документи, які неможливо ідентифікувати та не досліджено те, що обставини, що можуть бути підтвердженні доказами, які вказані у заяві про забезпечення доказів, не потрібно встановлювати, оскільки вони є встановленими та не відносяться до предмету доказування даної справи. Скаржник вказує, що Львівська міська рада в межах наданих їй повноважень, визначених ст.12 Земельного кодексу України, розпорядилась земельною ділянкою на вул.Стрийській - кільцева дорога (А) та вул.Стрийська - кільцева дорога (Б). Також зазначає, що скаржник не оскаржує ухвалу Львівської міської ради №97 від 31.12.2015 в частині припинення права користування Львівському ремонтно-будівельному управлінню зеленого будівництва земельною ділянкою площею 7,5578 га на вул.Стрийській, 195 та надання Львівському комунальному підприємству «Агенція з підготовки подій» дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування для будівництва багатофункціонального комплексу за рахунок земель сільськогосподарського призначення, а тому встановлення обставин щодо тотожності земельних ділянок, на які припинено право користування, земельним ділянкам, які виключені з переліку призначених на продаж через земельні торги, не відносяться до предмету розгляду даної справи. Крім того, скаржник вказує, що Львівська міська рада не володіє відомостями з Державного земельного кадастру щодо закріплення меж міста Львова межовими знаками. Також, звертає увагу, що судом першої інстанції не було зазначено у винесеній ухвалі жодних обставин, які підтверджують, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим надання витребовуваних документів, що свідчить про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, інші учасники справи в судове засідання не з'явились, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення Приватного акціонерного товариства «Зеленбуд» із позовом до суду стало прийняття 30.12.2015 Львівською міською радою ухвали №97 «Про надання ЛКП «Агенція з підготовки подій» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.Стрийська - кільцева дорога (А) та вул.Стрийська - кільцева дорога (Б)» п.3 якої внесено зміни у додаток до ухвали Львівської міської ради №1841 від 14.10.2014 «Про визначення переліку земельних ділянок для продажу на земельних аукціонах», а саме вилучено пункти 2,3 вказаного додатку до ухвали.

Вважаючи, що вказаним рішенням Львівська міська рада позбавила позивача та інших суб'єктів господарювання можливості набути на конкурентних засадах права власності на земельні ділянки по вул.Стрийській (на перетині вул. Окружної та виїзду на Стрийську трасу) (А) та вул.Стрийській (на перетині вул. Окружної та виїзду на Стрийську трасу) (Б), ПАТ «Зеленбуд» звернулось із позовом до суду.

У заяві про забезпечення доказів позивачем зазначено, що вказаними у заяві доказами повинні бути підтвердженні наступні обставини: чи земельні ділянки, що виключені з переліку призначених на продаж на земельних аукціонах належать до земель територіальної громади Львова, знаходяться в межах чи за межами населеного пункту; чи земельні ділянки, що виключені з переліку призначених на продаж через земельні торги, є тими самими земельними ділянками, на які припинено право користування по вул.Стрийській, 195, та вул.Стрийській,179 у м.Львові; чи земельні ділянки, що виключені з переліку призначених на продаж через земельні торги, є тими земельними ділянками на які Львівському комунальному товариству «Агенція з підготовки подій» надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.3 КАС України, в поточній редакції, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.73 КАС України, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції, особи, які беруть участь у справі та обґрунтовано вважають, що надання потрібних доказів стане згодом неможливим або ускладненим, мають право просити суд забезпечити ці докази.

Статтею 74 КАС України, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції, встановлено, що суд забезпечує докази, зокрема, витребуванням та оглядом письмових доказів, у тому числі за місцем їх знаходження.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції, у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази, або з якою метою потрібно їх забезпечити.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.79 КАС України, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції, письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи. Особа, яка заявляє клопотання перед судом про витребування від інших осіб письмових доказів, повинна зазначити: який письмовий доказ вимагається, орган чи особу, у яких він знаходиться, та обставини, які може підтвердити цей доказ.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правовий інститут «забезпечення доказів» передбачає повноваження суду по збиранню доказів до відкриття провадження у справі або на стадії підготовчого провадження, чи розгляду справи, якщо надання цих доказів стане неможливим або ускладненим. Вказаний інститут створений для запобігання втрат чи пошкодження фактичних даних, які містять інформацію, що є важливою для встановлення об'єктивної істини у адміністративній справі, для своєчасного і правильного вирішення адміністративної справи.

При цьому, забезпечення доказів здійснюється у випадках, коли є підстави побоюватися, що використання потрібних доказів стане згодом неможливим чи ускладненим.

Заявник повинен довести обґрунтованість своїх побоювань, що подача відповідних доказів стане згодом неможливою або ускладненою, зазначити конкретні факти, щодо важливості збереження таких доказів, вказати, яку шкоду (збитки) може бути завдано у випадку невжиття судом заходів забезпечення доказів у адміністративній справі. Суд не може здійснити заходи щодо забезпечення доказів лише на підставі нічим не обґрунтованих побоювань суб'єкта доказування.

У заяві про забезпечення доказів позивачем зазначено, що вирішення даної справи є неможливим без встановлення права Львівської міської ради розпоряджатися спірними земельними ділянками. При цьому, протягом 2016 року позивачем неодноразово вживались заходи для отримання доказів, які слід витребувати, зокрема, скеровувались відповідні інформаційні запити, однак з отриманих відповідей неможливо встановити ті обставини, які необхідно встановити у даній справі.

За таких обставин, враховуючи, що мета інституту забезпечення доказів - допомогти сторонам в отриманні доказів, які вони не можуть одержати самостійно, а також враховуючи, що позивачем наведено як обставини, які вказують на ускладнення отримання зазначених у заяві доказів, а також обставини, які можуть бути підтверджені доказами, які зазначено в заяві, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення доказів.

Щодо покликань скаржника на те, що зазначені в заяві документи не можна безпомилково ідентифікувати, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки позивачем зазначено конкретизований перелік документів, з вказівкою на інформацію, яку вони повинні містити, дату затвердження та суб'єкт прийняття.

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно з положеннями КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням вказаного, аргументи скаржника щодо відсутності потреби у встановленні обставин, які можуть бути підтвердженні доказами, які вказані в заяві про забезпечення доказів, оскільки такі є встановленими та не відносяться до предмету розгляду даної справи суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки КАС України не містить вказівок на коло доказів, які мають бути зібрані з тієї чи іншої справи, тоді як оцінка належності, допустимості та достовірності кожного доказу покладається не на учасників справи, а на суд та є важливою умовою прийняття законного та обґрунтованого рішення за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин заяви та на основі об'єктивної оцінки підстав подання такої, правильно застосовано норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 312, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м.Львова про забезпечення доказів від 23 січня 2017 року у справі №461/4336/16-а - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
О. О. Большакова
Повне судове рішення складено 22.11.2018