Справа № 753/14312/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Постернака Сергія Анатолійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Постернака Сергія Анатолійовича (далі - Відповідач, Інспектор поліції) про визнання протиправною та скасування постанови серії ВР №269292 від 24.07.2018 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, щодо ОСОБА_2, і закриття провадження у справі.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31.10.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не спростовано факт порушення Позивачем ч. 1 ст. 121 КпАП України, відповідних обставин судом не встановлено, а докази протиправності дій Відповідача щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності відсутні.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутності у діях останнього складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КпАП України. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції не було повідомлено ОСОБА_2 про дату, час та місце судового розгляду справи. Крім того, наголошує, що оскаржувана постанова Інспектора поліції не відповідає нормам матеріального права з огляду на не передбачення конструкцією автомобіля грязезахисних бризковиків. При цьому з посиланням на п. 31.5 Правил дорожнього руху підкреслює, що чинним законодавством не заборонено рух транспортного засобу у випадку виникнення у дорозі несправностей.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.11.2018 року.

У межах встановленого строку відзиву на апеляційну скаргу від Відповідача не надійшло.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Інспектором поліції 24.07.2018 року було складено постанову серії ВР №269292 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 3; далі - оскаржувана постанова), якою до Позивача за порушення пп. «е» п. 31.4.7 Правил дорожнього руху України застосовано передбачене ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 24.07.2018 року о 16:18 автомобіль NISSAN TRADE, днз. «НОМЕР_1», яким керував Позивач, рухався 97-им кілометром автомобільної дороги Київ - Чернігів - Н. Яриловичі, М01, з відсутніми передбаченими конструкцією грязезахисними бризковиками, чим порушив пп. «е» п. 31.4.7 Правил дорожнього руху України.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 121, 222, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п, 31.1, пп. «е» п. 31.4.7 ПДР України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Відповідачем як суб'єктом владних повноважень було доведено факт порушення Позивачем Правил дорожнього руху, останнім його не спростовано, у зв'язку з чим підстави для скасування оскаржуваної постанови, прийнятої у порядку та у спосіб, визначені чинним законодавством, відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Приписи пп. «е» п. 31.4.7 ПДР України визначають, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики.

При цьому судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що аналіз змісту наведеної норми ПДР України свідчить, що вимога щодо наявності бамперу або захисного пристрою застосовується у випадку, якщо такий пристрій передбачено конструкцією, водночас наявність бризговиків є обов'язковою за будь-яких умов.

Наведеним, на переконання судової колегії, спростовується посилання Апелянта на те, що грязезахисні бризковики на автомобілі, яким керував Позивач, не передбачені його конструкцією.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту фотографій «photo_2018-10-23_13-06-27», «photo_2018-10-23_14-17-07», «photo_2018-10-23_14-17-28», а також відеозапису № , що містяться на наявному у матеріалах справи диску, Інспектором поліції зафіксовано, що автомобіль, яким керував ОСОБА_2, не обладнаний грязезахисними бризковиками, чим, як вірно зафіксовано в оскаржуваній постанові, порушено пп. «е» п. 31.4.7 ПДР України.

При цьому, на переконання судової колегії, посилання ОСОБА_2 на положення п. 31.5 ПДР України в якості обґрунтування безпідставності накладеного на нього адміністративного стягнення та можливості продовжувати рух із вказаною несправністю, є помилковим з огляду на таке.

Відповідно до п. 31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Тобто, передбачена приписами Правил дорожнього руху України можливості продовжувати рух транспортного засобу до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил, не звільняє особу від відповідальності за експлуатацію транспортних засобів за наявністю технічних несправностей та невідповідності вимогам ПДР України.

Крім того, матеріалами справи документами не підтверджується виконання Позивачем вимог п. п. 9.9 і п. 9.11 ПДР України, чим спростовується посилання останнього на здійснення руху транспортного засобу до місця стоянки або ремонту.

Приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб NISSAN TRADE, днз. «НОМЕР_1», яким керував Позивач, рухався 97-им кілометром автомобільної дороги Київ - Чернігів - Н. Яриловичі, М01, з відсутніми передбаченими конструкцією грязезахисними бризковиками, чим порушив пп. «е» п. 31.4.7 Правил дорожнього руху України, що належним чином відображено в оскаржуваній постанові.

Доводи Апелянта про те, що судом першої інстанції не було повідомлено ОСОБА_2 про дату, час та місце судового розгляду справи, колегією суддів оцінюється критично, оскільки, як вбачаться з матеріалів справи, судову повістку від 10.10.2018 року (а.с. 12) було 18.10.2018 року направлено на адресу Позивача, вказану у позовній заяві - 02068, АДРЕСА_1 (а.с. 15). Разом з тим, конверт із поштовим відправленням повернувся на адресу суду 26.10.2018 року у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання. Відтак, твердження ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не було повідомлено останнього про дату, час та місце судового розгляду справи, спростовується наявними у матеріалах справи документами. Жодних аргументів щодо підстав неможливості отримання судової повістки за адресою, вказаною у позовній заяві, Апелянтом не зазначено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Постернака Сергія Анатолійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 19» листопада 2018 року.