Справа № 160/7910/18
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року Справа № 160/7910/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в особі відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №4 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -
23 жовтня 2018 року ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в особі відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №4, в якому позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач вийшов на пенсію по інвалідності з 08.02.2013 року, а з 22.02.2016 року перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком на загальних підставах. 26 вересня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії державного службовця, проте листом відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №4 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.10.2018 року №701/03-8-15 повідомлено його про відмову в переведенні з пенсії за віком на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» з посиланням на відсутність умов, а саме - 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Позивач вважає таку відмову безпідставною та необґрунтованою, оскільки трудовою книжкою ОСОБА_2 підтверджується право позивача на пенсію державного службовця, оскільки він відпрацював більше 20 років на посадах, віднесених до державної служби. Позивач не згодний із зазначеною відмовою в перерахунку пенсії та просить здійснити розрахунок пенсії у розмірі 60 відсотків заробітної плати.
Ухвалою суду від 24.10.2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) на 19.11.2018 року.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та витребувано у Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином посвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1).
06 листопада 2018 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області перевірено матеріали пенсійної справи позивача за заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та встановлено, що у ОСОБА_2 відсутній необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Представник відповідача наголосив, що Головне управління при прийнятті рішення зі спірного питання діяло у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України,).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частини 2, 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України).
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
З матеріалів пенсійної справи вбачається, що ОСОБА_2 є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. На підставі протоколу №3683 від 18.03.2013 року ОСОБА_2 призначено пенсію по інвалідності з 08.02.2013 року.
Розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №804080 від 29.02.2016 року ОСОБА_2 призначено пенсію за віком на загальних умовах з 22.02.2016 року.
26 вересня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Лівобережного відділу обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою про переведення на інший вид пенсії - пенсію державного службовця за віком.
Листом відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 4 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.10.2018 року №701/03-8-15 позивача було повідомлено про відмову в переводі на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» у звязку з відсутністю умов, а саме відсутність 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суд з даним адміністративним позовом.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесенні рішення виходить з наступного.
01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі Закон № 889-VIII), у якому передбачені певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців, зокрема, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визнано, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року (далі Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу, якими передбачено право державних службовців, за певних умов, на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 3723-XII (із змінами, внесеними згідно із Законами України від 27.03.2014 року № 1166-VII, від 28.12.2014 року № 76-VIII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до і січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.
Згідно з пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIIІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом (тобто до 01.05.2016 року) мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частиною 1 статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.
В силу приписів частини вісімнадцятої статті 37 Закону України № 3723-XII, період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Таким чином, за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723-XII передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Суд зауважує, що Верховний Суд в рішенні від 04 квітня 2018 року у справі №822/524/18 дійшов висновку, що обов'язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 цього Закону і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, до 01 травня 2016 року визначав Закон № 3723-ХІІ.
Відповідно до статті 1 Закону № 3723-ХІІ державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Частиною 2 статті 9 Закону № 3723-ХІІ регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.
Тобто, правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон № 3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальним законом.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, був Закон України від 04 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон № 509-XII).
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 509-XII Державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2007 року № 778, забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.
За правилами частини першої статті 15 Закону № 509-XII посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини п'ята, шоста статті 15 Закону № 509-XII).
Зазначеною статтею Закону № 509-XII також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5, 12 Закону № 3723-ХІІ щодо обмежень, пов'язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Отже, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже перебувають на державній службі та є державними службовцями. Законом № 509-XII не врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення Закону №3723-ХІІ, зокрема стаття 37.
Абзацами 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755 VI, що набрав чинності з 01.01.2011 року передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєнні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним законом.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 року у справі 21-340а13.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу стала недостатність стажу державної служби у позивача.
Відповідно до положень законодавства позивачем прийнято присягу державного службовця 19.08.1994 року, що підтверджується записом трудової книжки БТ-1 № 3854363.
Згідно з відомостями, які містяться в трудовій книжці, позивач працював на посадах державної служби, а саме:
- на посаді ревізора-інспектора відділу державних доходів з 03.08.1981 року;
- на посаді старшого ревізора-інспектора з 25.02.1983 року;
- на посаді заступника начальника відділу державних доходів Дніпропетровського обласного фінансового управління з 27.07.1984 року;
- на посаді головного податкового ревізора-інспектора відділу державних доходів з 18.04.1988 року (07.06.1988 року посада перейменована на головного податкового ревізора-інспектора - заступника начальника відділу державних доходів);
- на посаді головного державного податкового інспектора відділу податків з населенням, заступника начальника цього відділу з 02.07.1990 року;
- 02 листопада 1992 року присвоєно персональне звання - Радник податкової служби ІІ рангу;
- на посаді заступника начальника відділу з 01.01.1993 року;
- на посаді начальника відділу обслуговування платників податків з 18.10.1993 року;
- 26 квітня 1995 року присвоєно спеціальне звання - Радник податкової служби І рангу;
- на посаді заступника начальника управління податків і зборів з 18.10.1995 року по 25.12.1996 року;
- на посаді начальника відділу примусового стягнення податків, начальника управління примусового стягнення податків з 26.12.1996 року;
- на посаді начальника управління примусового стягнення податків з 19.11.1998 року;
- на посаді заступника начальника відділу внутрівідомчого контролю з 16.11.1999 року;
- на посаді заступника начальника відділу відомчого і фінансового контролю з 14.07.2003 року;
- на посаді заступника начальника управління начальника відділу фінансового контролю управління відомчого та фінансового контролю з 01.04.2004 року;
- на посаді заступника начальника управління начальника відділу розгляду скарг та проведення оперативних перевірок управління відомчого і фінансового контролю з 18.11.2004 року;
- на посаді заступника начальника державної податкової інспекції в м. Дніпродзержинську з 16.12.2005 року;
- на посаді начальника відділу розгляду скарг та проведення оперативних перевірок управління відомчого контролю з 12.12.2006 року;
- на посаді начальника відділу фінансових та тематичних перевірок управління відомчого контролю з 22.03.2007 року;
- на посаді заступника начальника управління - начальника відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього контролю та аудиту з 01.02.2012 року;
- на посаді начальника управління - начальника відділу внутрішнього аудиту управління відомчого контролю та внутрішнього аудиту ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області та присвоєно 9 ранг державного службовця з 03.06.2013 року;
- присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи І рангу;
Всього на вказаних посадах державної служби позивач відпрацював - 32 роки 11 місяців 26 днів, що безпосередньо підтверджується записами в трудовій книжці.
З матеріалів справи також вбачається, що на момент звернення до відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця (26.09.2018 року) позивач досяг віку 62 років, що підтверджується копією паспорта, залученою до матеріалів справи.
Отже, оскільки позивач має стаж роботи на посадах державної служби більше 20 років, досяг віку, що надає право на призначення пенсії державного службовця, то, відповідно до пункту 12 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних Закону № 889-VIII, він має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 3723-XII, а тому відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», є протиправною.
Згідно з частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Беручи до уваги, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» 26.09.2018 року, тому саме з цієї дати необхідно здійснити призначення пенсії.
При цьому, лист відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №4 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.10.2018 року №701/03-8-15 не є рішенням субєкта владних повноважень, а тому, суд погоджується з позовними вимогами про визнання протиправною відмови відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у переведенні ОСОБА_3 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року, викладену у листі від 05.10.2018 року № 701/03-8-15.
Згідно вказаних довідок на всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.
Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», діяло всупереч закону, тому суд вважає, що позивач, в даному випадку, має усі законні права на переведення з пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у звязку із чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл витрат слід здійснити у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в особі відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №4 у переведенні ОСОБА_3 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року, викладену у листі від 05.10.2018 року № 701/03-8-15.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_2 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» з 26 вересня 2018 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева