Справа № 1540/3446/18
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3446/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Куща М.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним рішення від 08.05.2018р. № 14-02-21/31, визнання протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 08.05.2018 року № 14-02-21/31 про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 28.11.2017 року № НОМЕР_1;

визнати протиправними дії ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо вилучення довідок про взяття на облік ВПО від 28.11.2017 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3;

зобовязати ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради повернути ОСОБА_1 довідки про взяття на облік ВПО від 28.11.2017 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3;

визнати протиправними дії ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо припинення виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання з 08.05.2018 року;

зобовязати ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради відновити виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання з 08.05.2018 року.

Ухвалою від 16.07.2018 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

18.07.2018 року (вх. № 20833/18) представником позивачів до канцелярії суду подано клопотання про залучення до матеріалів справи письмових доказів.

27.07.2018 року (вх. № 21783/18) представником відповідача Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

16.08.2018 року (вх. № 23943/18) представником позивачів до канцелярії суду подано відповідь на відзив.

21.08.2018 року (вх. № 24435/18) представником ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради подано до канцелярії суду письмові пояснення.

03.09.2018 року (вх. № 25572/18) представником Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до канцелярії суду подано заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 10.09.2018 року Одеським окружним адміністративним судом закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 03.10.2018 року Одеським окружним адміністративним судом залучено в якості другого відповідача ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, а розгляд адміністративної справи почато спочатку.

12.10.2018 року (вх. № 30383/18) представником ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за відсутністю представника.

Ухвалою від 22.10.2018 року Одеським окружним адміністративним судом закритого підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання 20.11.2018 року сторони по справі не з'явились, сповіщались належним чином та завчасно про дату, час та місце судового засідання, направили заяви про розгляд справи за відсутністю сторін у порядку письмового провадження.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2015 року в м. Одесі ОСОБА_1 та її малолітні діти ОСОБА_3, ОСОБА_2 були документовані довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, а також отримували щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання. 08.05.2018 року ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради прийнято рішення № 14-02-21/31 про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 28.11.2017 року № НОМЕР_1 з підстав подання завідомо недостовірних відомостей, а саме: проживання в м. Одесі з 2013 року. Також, працівниками ОСОБА_4 було вилучено довідки про взяття на облік ВПО ОСОБА_1 - № НОМЕР_4 та її малолітніх дітей: ОСОБА_3 - № НОМЕР_3, ОСОБА_2 - № НОМЕР_2, а також припинено їм виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання. Позивач вважає оскаржуване рішення № 14-02-21/31 від 08.05.2018 року та дії працівників УСЗН щодо вилучення довідки та припинення виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання протиправними та такими, що грубо порушують права позивачки та права її дітей. Зокрема, позивачем зазначено, що рішення № 14-02-21/31, яке є предметом оскарження, було прийнято ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі 08.05.2018 року після направлення запиту головному лікарю пологого будинку № 7, а саме 17.05.2018 року. Тобто, оскаржуване рішення було прийнято відповідачем до того, як ним було отримано відповідну інформацію, яка нібито підтверджує надання недостовірної інформації, а тому вважає, що на таку інформацію не можна посилатися, як на підставу прийняття спірного рішення. Крім того, позивач зазначає, що у відповідача не було правових підстав для надіслання такого запиту після скасування довідки позивача про взяття на облік ВПО на підставі п. 10 Порядку № 505, оскільки дія цього Порядку поширюється лише на ВПО.

Представник відповідача Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позов, в яких в обґрунтування правової позиції зазначено, що ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі департаменту праці та соціальної політики населення був надісланий лист від 17.05.2018 року № 14-39/14-02/305 головному лікарю пологового будинку № 7 про надання інформації, з якого часу наглядалася у лікаря гр. ОСОБА_1, у звязку з вагітністю та надати завірену копію індивідуальної картки вагітної. Так, на зазначений запит було надано відповідь про те, що ОСОБА_1 за період диспансерного нагляду відвідувала жіночу консультацію з 13.11.2013р.-04.06.2014р., що, на думку відповідача, є доказом надання позивачем недостовірної інформації про фактичне місце свого проживання.

Представник відповідача ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позов, в яких зокрема зазначено, що рішення від 08.05.2018 року № 14-02-21/31 «Про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» було прийнято на підставі заяви наданої позивачем від 08.08.2018 року, в якій гр. ОСОБА_1 просить анулювати довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Також, в іншій заяві від 08.05.2018 року гр. ОСОБА_1 було визнано, що місце проживання вона змінила раніше ніж почалися бойові дії.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 Одеському окружному адміністративному суду.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За частиною другою цієї статті адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою, другою статті 4, 7 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

У разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у звязку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обовязковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 9 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщена особа має право на отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування.

Відповідно до статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV) реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. У цій же статті передбачено, що документами, до яких вносяться відомості про місце проживання, є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

З огляду на наведене вище, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, який підтверджує зареєстроване місце проживання в розумінні Закону № 1382-IV. Разом з тим, призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам має свої особливості, зумовлені обставинами, які змусили цих осіб залишити своє місце проживання.

За частиною другою статті 2 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок № 365), який визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування (пункт 1).

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 365 соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред'являється оригінал такої довідки.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 365 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних відносин) структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня отримання електронної справи отримувача соціальної виплати вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати, до якого додається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Рішення комісії про відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати може бути оскаржене до суду (пункт 16).

Відповідно до п. 2 Порядку «надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (Порядок № 505), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Згідно п. 3 Порядку № 505, грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сімю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сімї (далі - уповноважений представник сімї) у таких розмірах, зокрема:

для осіб, які отримють пенсію, та дітей 1000 гривень на одну особу (члена сімї);

для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сімї).

Загальний розмір допомоги на сімю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сімї та не може перевищувати 3000 гривень, для сімї, до складу якої входять особи з інвалідністю або діти з інвалідністю, - 3400 гривень, для багатодітної сімї - 5000 гривень.

Відповідно до ч. 10 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо:

відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону;

у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;

заявник втратив документи, що посвідчують його особу, до їх відновлення;

у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті;

докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у звязку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці.

Так, вперше позивач звернулась до ОСОБА_4 соціального захисту населення з заявою № НОМЕР_5 про взяття на облік ВПО 19.08.2015 року, у якій зазначила обставину, що спричинило переміщення проведення АТО.

19.04.2015 року позивач отримала довідку про взяття на облік ВПО № НОМЕР_5, в яку також вписано малолітнього ОСОБА_5, який згідно Свідоцтва про народження, виданого 09.07.2014 року Відділом ДРАЦС у м. Одесі РС ОМУЮ (актовий запис від 09.07.2016 року № 6786), є дитиною, позивача.

Підстав для відмови у взятті на облік ВПО та видачі довідки у УСЗН не виникло.

В подальшому, у звязку зі зміною місця проживання 18.11.2016 року, позивач звернувся з заявою про взяття на облік ВПО до ОСОБА_4 соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації, у якій зазначила обставину, що спричинило переміщення проведення АТО.

18.11.2016 року позивач отримала довідку про взяття на облік ВПО № НОМЕР_6, в яку також вписано малолітнього ОСОБА_5 Вадимоваича.

Підстав для відмови у взятті на облік ВПО та видачі довідки у УСЗН не виникло.

Також, 18.11.2016 року позивачем від себе та від своєї дитини ОСОБА_3 було подано до вказаного ОСОБА_4 заяву для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В даному випадку, підстав для відмови у взятті на облік ВПО, видачі довідки та призначення щомісячної адресної допомоги УСЗН також не виникло.

У звязку зі зміною місця проживання 28.11.2017 року позивач звернулася з заявою про взяття на облік ВПО до ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси, у якій зазначила обставину, що спричинило переміщення проведення АТО.

28.11.2017 року позивач отримала довідку про взяття на облік ВПО, а саме: № НОМЕР_4 на імя ОСОБА_1 (т.1 а.с. 42), № НОМЕР_2 на імя малолітнього ОСОБА_2 (т.1 а.с. 41), № НОМЕР_3 на імя малолітнього ОСОБА_5 (т.1 а.с.43).

Крім того, 28.11.2017 року позивачем від себе та неповнолітніх дітей було подано до вказаного ОСОБА_4 заяву для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та у даному випадку також не виникло підстав для відмови у взяті на облік ВПО, видачі довідки та призначення щомісячної адресної допомоги УСЗН.

Зазначені обставини свідчать про те, що під час неодноразових звернень позивача до відповідачів з метою взяття її на облік, в якості ВПО, жодного разу обставин, передбачених ч. 10 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», встановлено не було.

Крім того, приписами ч. 1 ст. 12 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», встановлено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

подала заяву про відмову від довідки;

скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

повернулася до покинутого місця постійного проживання;

виїхала на постійне місце проживання за кордон;

подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Як вбачається з оскаржуваного рішення від 08.05.2018 року № 1402-21/31, підставою для його прийняття є подання заявником завідомо недостовірних відомостей, а саме: заявник проживає в м. Одесі з серпня 2013 року.

Як на підставу для такого висновку представником Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради було зазначено, що ОСОБА_4 соціального захисту в Суворовському районі департаменту праці та соціальної політики населення був надісланий лист від 17.05.2018 року № 14-39/14-02/305 головному лікарю пологового будинку № 7 про надання інформації, з якого часу наглядалася у лікаря гр. ОСОБА_1, у звязку з вагітністю та надати завірену копію індивідуальної картки вагітної (т.1 а.с. 136-137).

У відповідь на даний запит було отримано відповідь про те, що ОСОБА_1 за період диспансерного нагляду відвідувала жіночу консультацію з 13.11.2013р. по 04.06.2014р., 25.06.2014р. відбулися пологи у Обласному пологовому будинку м. Одеси (т.1 а.с. 139), що, на думку відповідача, є доказом того, що позивач надала недостовірну інформацію про фактичне місце свого проживання.

Однак, суд не погоджується даним висновком відповідача з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 14-02-21/31 датовано 08.05.2018 року, тоді як запит направлений Головному лікарю ПУ пологового будинку № 7 було направлено в порядку визначеному п. 10 Порядку № 505, після прийняття оскаржуваного рішення. Тобто, відповідач не володів тою інформацією, якою обґрунтовує прийняття оскаржуваного рішення 14-02-21/31 від 08.05.2018 року та не доводить, що ним було вжито всіх можливих заходів для її отримання під час прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, ОСОБА_4 соціального захисту в Суворовському районі департаменту праці та соціальної політики населення зазначено, що рішення від 08.05.2018 року № 14-02-21/31 було прийнято на підставі заяви наданої позивачем від 08.08.2018 року, в якій гр. ОСОБА_1 просить анулювати довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (т.1 а.с. 243). Також, в іншій заяві від 08.05.2018 року гр. ОСОБА_1 було визнано, що місце проживання вона змінила раніше ніж почалися бойові дії, а також просить управління утримувати з допомоги при народженні дитини (т. 2 а.с. 244).

Зазначені обставини суд не бере до уваги, оскільки, в оскаржуваному рішенні чітко визначено підставу для його прийняття, а саме подання завідомо недостовірних відомостей, та не зазначено жодних заяв позивача на підставі яких воно було прийнято.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1, яка була зареєстрована в Суворовському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (вх. № 705/14-02-20 від 11.07.2018р.), зі змісту якої вбачається, що 08.05.2018 року в приміщенні ОСОБА_4 у присутності заступника начальника УСЗН в Суворовському районі м. Одеси позивачем були подані дві заяви, яких вона нібито просила анулювати довідку про взяття на облік ВПО, що були видані ОСОБА_1 та її дітям, а також про утримання виплаченої адресної допомоги за рахунок допомоги на народження дитини. Так, серед іншого зазначено, що у ОСОБА_1, підстав для подачі цих заяв з власної ініціативи не було, заяви були написані під психологічним тиском з боку працівників УСЗН, складені під їх диктовку, а також є такими, що суперечать інтересам позивача та її дітей та порушують їхні права, а тому просить їх вважати відкликаними (т.1 а.с. 214).

Серед іншого, в матеріалах справи містяться роздруківки фотознімків з соціальних мереж (т.1 а.с. 144, 147, 151, 154-155), посилання на відео з інтернет ресурсу «youtube» (т.1 а.с. 166-169), а також докази придбання товарів на території м. Луганськ (т.1 а.с. 215-222) надані до суду представником позивача на підтвердження проживання позивача у м. Луганській області.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини в їх сукупності, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України, ст. 6 КАС України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до пункту d Декларації про майбутнє Європейського суду з прав людини від 26.04.2011 р.: Установити і зробити передбачуваними для всіх сторін публічні правила стосовно застосування статті 41 Конвенції, включаючи рівень справедливого відшкодування, котрого слід очікувати за різних обставин.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради судовий збір у розмірі 2114,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: 65055, м. Одеса, вул. Агрономічна, 110/4; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7), ОСОБА_2 (місце проживання: 65055, м. Одеса, вул. Агрономічна, 110/4), ОСОБА_3 (місце проживання: 65055, м. Одеса, вул. Агрономічна, 110/4) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (місцезнаходження: 65017, Одеська обл., місто Одеса, вул. Косовська, будинок 2-Д; ), ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (місцезнаходження: 65111, м. Одеса, просп. Добровоського, 120 А; ) про визнання протиправним рішення від 08.05.2018р. № 14-02-21/31, визнання протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 08.05.2018 року № 14-02-21/31 про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 28.11.2017 року № НОМЕР_1.

Визнати протиправними дії ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо вилучення довідок про взяття на облік ВПО віл 28.11.2017 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

Зобовязати ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради повернути ОСОБА_1 довідки про взяття на облік ВПО від 28.11.2017 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

Визнати протиправними дії ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо припинення виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання з 08.05.2018 року.

Зобовязати ОСОБА_4 соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради відновити виплати щомісяної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання з 08.05.2018 року.

Стягнути з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7) судові витрати у розмірі 2114,40 грн. (дві тисячі сто чотирнадцять грн. 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.11.2018 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.