Справа № 160/7682/18
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2018 року Справа № 160/7682/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
при секретарі Скупейко І.М.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Прохорова С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 доГоловного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
16.10.2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач)звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач), який в подальшому уточнив (а.с.138 т. 8) та просить:
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що він не погоджується з висновком контролюючого органу щодо заниження чистового оподаткованого доходу у загальній сумі 1 998 822,57 грн. за рахунок завищення задекларованих витрат. Вважає, що ним було правомірно включено до складу валових витрат вартість придбання інформаційно-консультаційних послуг від ТОВ «Магніт-2013» за договором № 51 від 01.04.2016 року за загальну суму 555 490,00 грн. Позивач, під час проведення перевірки, надав податковому органу вичерпну інформацію про зміст, призначення та доцільність вказаних послуг. Також, зазначає, що ним було правомірно включено витрати на послуги з ремонту вантажних автомобілів та шиномонтажу, придбання запчастин, рідин та шин, оскільки п.п. 177.4.5 ПК України не визначено, які саме витрати на утримання яких саме основних засобів подвійного призначення не враховуються до складу витрат. Крім того, зазначає, що в п.п.177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України мова йде амортизаційні відрахування, які не включаються до складу витрат підприємця, а не про самі витрати. В даному пункті перелічені основні засоби, за якими податкове законодавство України обмежило врахування в витратах ФОП саме амортизаційних відрахувань, і саме для амортизації такі основні засоби є основними засобами подвійного призначення. Отже, позивач вважає, що Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області протиправно дійшло висновку про заниження чистового оподаткованого доходу у загальній сумі 1 998 822,57 грн. за рахунок завищення задекларованих витрат з огляду на що, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2018 р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.
Представником відповідача надано письмовий відзив на адміністративний позов (а.с.126-132 т.8), в обґрунтування якого зазначено,що за даними податкових декларацій про майновий стан і доходи, ФОП ОСОБА_3 здекларовано: за 2016 рік - загальній оподатковуваний дохід у сумі 9 618 937,62 грн., витрати -9 377 977,62 грн., чистий оподатковуваний дохід - 240 960,0 грн.; за 2017 рік - загальній оподатковуваний дохід в сумі 17 169 935,0 грн., витрати - 16 878 011,38 грн., чистий оподатковуваний дохід - 52 546,25 гривень.Перевіркою встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу у загальній сумі 1 998822,57 гривень, у тому числі за 2016 рік - 126900 гривень, 2017 рік 1871922,57 гривень, за рахунок завищення задекларованих платником витрат, відображених у додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2016-2017 роки.Так, контролюючим органом було встановлено, що позивач до складу витрат за 2017 рік включив витрати на утримання основних засобів подвійного призначення (вантажних автомобілів), а саме: виконання технічного обслуговування і ремонту - шиномонтажу, придбання запчастин, шин, рідини, на загальну суму 1 443 332,57 гривень.Крім того, в ході перевірки встановлено, що до складу витрату включено вартість придбання інформаційно-консультаційних послуг за договором від 01.04.16 № 51, укладеним з ТОВ «Магніт-2013», про надання інформаційних (консультаційних) послуг, які не підтверджені первинними документами, у розмірі 555 490,0 грн., у тому числі: 2016 рік -126 900,0 грн., 2017 рік - 428 590,0 гривень. В наданих підприємцем документах за взаємовідносинами з ТОВ «Магніт-2013» відсутні будь-які відомості щодо проведеної роботи, акти виконаних робіт містять інформацію загального характеру, не деталізують види, зміст, обсяги наданих послуг, відсутня інформація щодо фактично понесених витрат на їх виконання, що унеможливлює дослідження зв'язку отриманих послуг з фактичним отриманням доходу ФОП ОСОБА_3 До перевірки ФОП ОСОБА_3 надано пояснення від 16.05.2018 року, яким не спростовано зазначене порушення, первинні документи з цього питання не надані.Вказані порушення призвели до заниження податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 359 788,06 грн., у тому числі: за 2016 рік - на 22 842,00 грн., 2017 рік-336 946,06 грн. та військового збору у загальному розмірі 29 982,34 грн., у тому числі: за 2016 рік - 1 903,50 грн., за 2017 рік-28 078,84 грн. З огляду на викладене, відповідач вважає, що винесені податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими, тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, щоГоловним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017р.
Уперевіряємому періоді ФОП ОСОБА_3 здійснював діяльність за КВЕД: 49.41 - Вантажний автомобільний транспорт, застосовуючи загальну систему оподаткування обліку і звітності.
Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат,пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, відображених в додатку ф2 до декларації промайновий стан та доходи, за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. встановлено завищення витрат назагальну суму 1 998 822,57 грн., у т.ч. по періодам: 2016 рік - 126 900.0 грн., 2017 рік - 1 871922,57 грн.
Податковий орган вважає, що позивач протиправно до складу витрат включив витрати на утримання транспортних засобів подвійного призначення, а саме, виконання технічногообслуговування і ремонту -шиномонтаж, придбання запчастин, шин, рідин на загальну суму1443 332,57 грн.
Також, в ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_3 до складу валових витрат включив витрати на придбання інформаційно-консультативних послуг в розмірі 555 490,00 грн., які були надані ТОВ «Магніт-2013», згідно договору про надання інформаційних (консультаційних) послуг № 51 від 01.04.2016 року та не підтверджені первинними документами.
На підтвердження господарських операцій позивачем було надано акти виконаних робіт. Проте, за висновком податкового органу, надані акти несуть узагальнену інформацію, в них не зазначено детальної інформації щодо проведеної роботи, вони не деталізують види, зміст та обсяги наданих послуг, що унеможливлює дослідження зв'язку отриманих послуг з фактичним отриманням доходу та їх відношення до господарської діяльності ФОП ОСОБА_3
Таким чином, перевіркою встановлено, зокрема, порушення:
- п. 44.1 ст. 44. п. 177.2. п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № V2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 359 788,06 грн.. у тому числі по періодам 2016 рік - 22 842,0 грн., 2017 рік - 336 946,06 грн.;
- п.п.1.2, п.16 прим. І підрозділу 10 Розділу XX, п.п.163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.1.3 п.164.1 ст. 164, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, розділу IV Податкового Кодексу № 2755-VI від 02.12.10р. зі змінами та доповненнями занижено військовий збір на суму 29 982.34 грн., у т.ч. по періодам: 2016 рік - 1 903,50 грн., 2017 рік - 28 078,84 грн.
За результатами перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області винесено:
Не погодившись із вказаними рішеннями позивач звернувся до суду.
Як вбачається з матеріалів справи предметом спору є віднесення позивачем до складу валових витрат, витрат на придбання інформаційно-консультативних послуг, які були надані ТОВ «Магніт-2013», згідно договору про надання інформаційних (консультаційних) послуг № 51 від 01.04.2016 року, а також витрат на утримання транспортних засобів подвійного призначення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.
Статтею 19 Конституції Українивстановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановленіПодатковим кодексом України(далі по тексту -ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У відповідності до пункту162.1.статті 162 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VIплатниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Підпунктом14.1.36. пункту14.1. статті14 ПК Українивстановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
За приписами норм пунктів44.1 та 44.3 статті44 ПК Українидля цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац 2 пункту44.1.статті44 ПК України).
Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1. цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Відповідно до частини 2статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»(далі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
В розумінніЗакону № 996-ХІVпервинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
При цьому, згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженогонаказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з частиною 1статті 9 Закону № 996-ХІVпідставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2статті 9 Закону № 996-ХІV).
Аналіз викладених норм Закону № 996-ХІVта Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другоюстатті 9 Закону № 996-ХІV, повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб підприємців визначений ст.177 ПКУкраїни.
Згідно з п.177.2 ст.177 ПКУкраїни об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.
Пунктом 177.4 ст.177 ПКУ визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.
Відповідно до пп. 177.4 ст.177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Згідно до пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця:
- витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
- документально не підтверджені витрати.
Відповідно до пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов'язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат.
При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.
Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).
Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об'єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.
Згідно до п.п. 177.4.7-177.4.9 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється із застосуванням прямолінійного методу нарахування амортизації, за яким річна сума амортизації визначається діленням первісної вартості об'єкта основних засобів та нематеріальних активів, яка амортизується, на строк корисного використання об'єкта основних засобів та нематеріальних активів. Облік вартості, яка амортизується, ведеться за кожним об'єктом. Амортизація нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта основних засобів та нематеріальних активів, самостійно установленого фізичною особою, але не менше мінімально допустимого строку корисного використання об'єкта основних засобів та нематеріальних активів. Дія цього підпункту поширюється виключно на об'єкти основних засобів та нематеріальних активів, витрати на придбання чи самостійне виготовлення яких підтверджені документально.
В свою чергу, як вбачається з акту перевірки, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на тому, що позивачем безпідставно включено до складу валових витрат витрати на придбання інформаційно-консультативних послуг, які були надані ТОВ «Магніт-2013», згідно договору про надання інформаційних (консультаційних) послуг № 51 від 01.04.2016 року, та витрати на утримання транспортних засобів подвійного призначення.
Так, досліджуючи питання правомірності віднесення до складу витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, які відображені у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016, 2017 рік, зокрема, з питань понесених витрат на придбання інформаційно-консультативних послуг, які були надані ТОВ «Магніт-2013», судом встановлено наступне.
01.04.2016 року між позивачем та ТОВ «Магніт-2013» укладено договір № 51 про надання інформаційних (консультаційних) послуг (а.с.212-213 т.6).
Відповідно п.п.1.1 п.1 цього договору виконавець (ТОВ «Магніт-2013») зобов'язується надавати інформаційні та консультаційні послуги замовнику (ФОП ОСОБА_3О.) у сфері транспорту.
Пунктом 2.1. договору № 51 від 01.04.2016 року визначено, що загальна вартість послуг за цим договором не регламентується і складається із сум актів виконаних робіт.
Крім того, 01.02.2017 року між позивачем та ТОВ «Магніт-2013» укладено договір № 2017-22 про надання попереднього інформування про організацію перевезень автомобільним транспортом (а.с.215-216 т.6).
Відповідно п.п.1.1 п.1 цього договору виконавець (ТОВ «Магніт-2013») зобов'язується надавати інформаційні та консультаційні послуги замовнику (ФОП ОСОБА_3О.) у сфері транспорту.
Пунктом 2.1. договору № 2017-22 від 01.02.2017 року визначено, що загальна вартість послуг за цим договором не регламентується і складається із сум актів виконаних робіт.
На виконання умов вказаних договорів було складено акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), про те, що замовнику (ФОП ОСОБА_3О.) виконавцем (ТОВ «Магніт-2013») були надані послуги з надання попереднього інформування про організацію перевезень та інформаційні та консультаційні послуги у сфері транспорту.
Копії зазначених актів містяться в матеріалах справи.
За поясненнями позивача, які він надав як в під час проведення перевірки так і в ході судового розгляду справи, ТОВ «Магніт-2013» надавало послуги з оформлення поруки (надання попереднього інформування про організацію перевезень), з метою забезпечення сплати митних платежів по території Російської Федерації, що є аналогом фінансової гарантії на території РФ. Відповідно до вимог російського законодавства, порука є необхідно умовою для всіх груп товарів, які переміщуються в митному режимі транзит по території Росії або ввозяться на неї. Здійснюючи експорт в Росію українських товарів, перевізнику також необхідно оформити поруку.
Для оформлення такої фінансової гарантії до моменту виїзду водія в рейс, ФОП ОСОБА_3 надавав в електронному вигляді такі документи, як CMR, invoice, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, паспорт водія.
ТОВ «Магніт-2013» вносить данні через програмне забезпечення, та тим самим формує таку фінансову гарантію (Порука), яка знаходиться в електронних базах РФ. Перевізники не мають доступу до програмного забезпечення та системи формування поруки, як фінансової гарантії.
Надаючи оцінку поясненням позивача, суд враховує, що консультаційні послуги являють собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі їх здійснення.
Враховуючи те, що чинним законодавством не встановлено окремого правового регулювання порядку віднесення понесених позивачем витрат на оплату консультаційних послуг до складу валових, тому як і в інших господарських операціях для можливості їх врахування визначальним є економічна обґрунтованість, спрямованість на збільшення доходу та правильне оформлення первинних документів.
Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.
Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормамиПодаткового кодексу України.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для віднесення їх до валових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняють реальні зміни майнового стану платника податків.
В ході судового розгляду справи позивачем не надано суду документів на підтвердження наявності розумних економічних причин для укладення договорів№ 2017-22 від 01.02.2017 та № 51 від 01.04.2016 р. з ТОВ «Магніт - 2013» про надання консультаційних послуг.
Суд зазначає, що надані позивачем до справи акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не відповідають вимогам до первинних документів, визначених ч.2ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»в частині змісту та обсягу господарських операцій, тобто, не є належним доказомреальності господарської операції.
Позивачем надано акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг), що містять лише перелік назв послуг, які нібито виконані на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3При цьому вказані акти не містять розгорнутої інформації щодо обсягу наданих послуг, їх змісту, не містять зазначеної кількості осіб, задіяних при наданні послуг, кількості годин, затрачених на їх надання, інформації щодо фактично понесених витрат на їх виконання. Тобто, з вказаних актів здачі - прийняття виконаних робіт (наданих послуг) фактично неможливо провести зв'язок з діяльністю та потребами позивача у відповідний період.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність висновків відповідача щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме, безпідставного включення до витрат вартостіінформаційно-консультаційних послуг, оскільки позивачем не надані належні первинні документи, які б підтверджували факт надання послуг, мету та сенс таких послуг, а також їх вплив на його господарську діяльність.
Пунктом 177.4 ст.177 ПКУкраїни визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, наведений перелік є виключним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до п.п. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України до складу витрат підприємця не включаютьсявитрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення.
Згідно з розділом І "Загальні положення" Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 р. N 550 "Про затвердження Правил експлуатації колісних транспортних засобів" утримання транспортного засобу - це забезпечення державної реєстрації, дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану, проведення обов'язкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту, охорони, передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, ним було включено до складу валових витрат витрати на утримання автомобілів, а саме виконання технічногообслуговування і ремонту - шиномонтаж, придбання запчастин, шин, рідин на загальну суму1443 332,57 грн.
Підпунктом 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України легкові та вантажні автомобілі віднесено до основних засобів подвійного призначення.
З огляду на викладене, суд погоджується з висновком податкового органу про те, що позивачем було неправомірно віднесено суму 1443 332,57 грн. до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу, а отже, занижено податок на доходи фізичних осіб за перевіряємий період.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів, які б дозволили зробити висновок, що відповідач при винесенні оскаржуваних рішень діяв протиправно.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 не обґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позовуфізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тесту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 23 листопада 2018 року.

Суддя О.С. Рябчук