Справа № 1740/2513/18
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2018 року м. Рівне №1740/2513/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВолодимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
про зобов'язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобов'язання призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з урахуванням записів із трудової книжки №13 та №14 з 08.10.1991 по 28.10.1999 з дати звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 04.06.2018.

Ухвалою від 17.10.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач дізнався про те, що при призначенні пенсії не було враховано записи в трудовій книжці за період роботи ВАТ "Хиночі" з 08.10.1991 по 28.10.1999 у зв'язку з чим звернувся до органу Пенсійного фонду. В його трудовій книжці зазначено, що у цей період позивач працював на посаді старшого майстра деревообробного цеху ВАТ "Хиночі", що також підтверджується відповідними довідками товариства. Сторона позивача вважає дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії на підставі записів трудової книжки та вказаних довідок протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства. За таких обставин, просив позов задовольнити.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідачем зазначено, що запис в трудовій книжці про прийняття на роботу 08.10.1991 прямо суперечить Статуту підприємства та історичній довідці відомості про періоди роботи з 08.10.1991 по 28.10.1999 у ВАТ "Хиночі" є сумнівними, так як на момент прийому на роботу позивача підприємства ВАТ "Хиночі" не існувало. А тому сторона відповідача вважає, що підстави для врахування цього періоду при обчисленні розміру пенсії позивачу відсутні. За таких обставин, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується копією посвідчення серії Б №210139 від 22.12.1994 (а.с.37).

04.04.2018 ОСОБА_1 звернувся до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області із заявою про призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно з вимогами статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали" внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом від 27.06.2018 за №1610/05-02 Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області, у відповідь на звернення позивача, повідомило, що відповідно до копії трудової книжки останній працював у Відкритому акціонерному товаристві "Хиночі" Володимирецького району Рівненської області з 08.10.1991 по 28.10.1999 та має право на зниження пенсійного віку на 6 років. Одночасно зазначено, що оскільки в трудовій книжці містяться не коректні записи за період роботи в ВАТ "Хиночі" з 08.10.1991 по 28.10.1999, то підстав для зарахування цього періоду до стажу немає (а.с.50).

Листом від 06.09.2018 за №УС-8401545 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області позивачу роз'яснено, що з огляду на те, що відомості про найменування організації при прийнятті на роботу (08.10.1991), зазначені в трудовій книжці, суперечать історичній довідці та статуту, зважаючи на відсутність даних про перейменування Державного деревообробного малого підприємства "Хіночі" та Відкритого акціонерного товариства "Хиночі" на даний час, неможливо зарахувати період роботи позивача у ВАТ "Хиночі" з 08.10.1991 по 28.10.1999 до страхового стажу. Посилаючись на те, що страховий стаж позивача становить 11 років 2 місяці 10 днів, замість необхідних 19 років, то підстави для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відсутні (а.с.51-52).

Вважаючи дії пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991.

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з частиною першою статті 55 цього Закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 2 цієї частини передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною третьою цієї статті прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

З копії паспорта громадянина України позивача слідує, що він народився 26.05.1964 в с.Острівці Володимирецького району Рівненської області (а.с.36). З 27.04.1990 місцем проживання позивача зазначено м.Кузнецовськ Рівненської області.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, село Острівці відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

При цьому, суд наголошує, що документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ч.3 ст.65 Закону).

Відповідно до статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 21.11.2006 у справі №21-1048во06 та від 04.09.2015 у справі №690/23/15 та підтверджена Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 у справі №333/2072/17, від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17 та від 20.02.2018 у справі №599/564/17.

Зважаючи на встановлене, позивач має право на зниження пенсійного віку на 6 років як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Також цією статтею передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Так, в силу вимог частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Частиною першою статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993.

Відповідно до пункту першого цього Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установам.

Відповідно до пункту 20 вказаного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно з записами в трудовій книжці позивача 08.10.1991 він був прийнятий на посаду старшого майстра деревообробного цеху Відкритого акціонерного товариства "Хиночі" відповідно до наказу №71 від 08.10.1991, а 18.10.1999 звільнений з посади за згодою сторін відповідно до наказу №97 від 28.10.1999 (а.с.8-9).

Також в матеріалах справи наявні довідки ВАТ "Хиночі" №79 від 07.08.1997, відповідно до якої ОСОБА_1 дійсно на момент видачі довідки працював старшим майстром деревообробного цеху, та довідка №85 від 29.10.1999, відповідно до якої позивач дійсно працював старшим майстром деревообробного цеху ВАТ "Хинчочі" з 08.10.1991 по 28.10.1999 (а.с.48). Вказані довідки містить всю необхідну інформацію, має відбиток товариства та підписана директором ВАТ "Хиночі", чинна та не визнана недійсною.

Щодо покликань відповідача про невідповідність записів у трудовій книжці позивача, зокрема, що запис у трудовій книжці 08.10.1991 про прийняття позивача на посаду у ВАТ "Хиночі" суперечить відомостям про первинну державну реєстрацію такого товариства (12.12.1995), то такі судом до уваги не беруться з огляду на таке.

Так, відповідно до копії статуту, затвердженого загальними зборами акціонерів від 20.01.2005 та зареєстрованого розпорядженням Володимирецької районної державної адміністрації за №000047 від 03.03.2005, Відкрите акціонерне товариство "Хиночі" засновано відповідно до рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області від 15.12.1995 №133 шляхом перетворення малого державного деревообробного підприємства "Хиночі" у відкрите акціонерне товариство відповідно до законодавства України про приватизацію (а.с.69).

Суд вважає, що, в даному випадку, позивач не може бути позбавлений свого права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку з урахуванням страхового стажу за період роботи з 08.10.1991 по 28.10.1999 у ВАТ "Хиночі" у зв'язку з неточностями записів у трудовій книжці, тобто у зв'язку з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які він не міг вплинути. Зі свого боку, позивач вчинив всі необхідні для призначення пенсії дії та надав всі необхідні документи, а відтак, не може нести тягар відповідальності за неналежне ведення роботодавцем (ВАТ "Хиночі") його трудової книжки.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії. Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Таким чином, усі вищенаведені обставини, на переконання суду, свідчать про наявність в ОСОБА_2Ф необхідного страхового стажу, що дає право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з урахуванням записів із трудової книжки №13 та №14 з 08.10.1991 по 28.10.1999.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України").

Згідно з п.п.4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" № 137-V 14.09.2006, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v. Romania" № 28342/95). Крім цього, у пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ("Judgment in the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova" № 45701/99).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку, що охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача порушені протиправними діями Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у не призначенні йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням записів із трудової книжки №13 та №14 з 08.10.1991 по 28.10.1999.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує, відповідно до пункту першого частини першої статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

З огляду на це, Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області слід зобов'язати призначити ОСОБА_2 пенсію за віком з дати звернення про призначення пенсії 04.06.2018.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 належать до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 34400, РНОКПП НОМЕР_1) до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вул.Соборна, 28, смт.Володимирець, Рівненська область, 34300, ) задовольнити повністю.

Зобов'язати Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням записів із трудової книжки №13 та №14 з 08.10.1991 по 28.10.1999, з дати звернення про призначення пенсії - 04.06.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 19 листопада 2018 року.

Суддя Друзенко Н.В.