Справа № 414/2725/18
Суддя: Безкровний І. Г.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Справа № 414/2725/18

Провадження № 2-а/414/48/2018

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Безкровного І.Г.,

за участю секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Кремінського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Луганській області капрала поліції ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Кремінського ВП ГУНП у Луганській області капрала поліції ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначається, що постановою відповідача серії НК № 104559 від 03.10.2018 на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн, відповідно до якої ОСОБА_2 03 жовтня 2018 року о 16:20 год. у селі Бараниківка на блокпості керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив п. 9.8 (а) ПДР України.

Проте така постанова, на думку позивача, не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, під час складення постанови позивач оспорив інкриміноване правопорушення та вимагав надати докази його скоєння, зазначивши, що він перетинає блокпост і відповідальність за неввімкнені фари ближнього світла передбачена ст. 125 КУпАП, санкція якої передбачає попередження, проте вимоги позивача відповідачем були проігноровані.

Також відповідачем було порушено процедуру розгляду справи, оскільки в порушення вимог діючого законодавства справу було розглянуто на місці вчинення правопорушення та без складення протоколу про адміністративне правопорушення, тим самим відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі наданими законом правами.

Крім того, ч. 2 ст. 122 КУпАП, за якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, у той час як за порушення правил користування попереджувальними сигналами під час руху передбачена відповідальність ст. 125 КУпАП.

Таким чином, позивач просив визнати незаконною та скасувати винесену відповідачем постанову серії НК № 104559 від 03.10.2018 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а також закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у звязку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Позивач та його представник ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, останній надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності сторони позивача.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

Розглянувши зазначену адміністративну справу, повно, всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням всі надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії НК № 104559 від 03.10.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, водій ОСОБА_2 03 жовтня 2018 року о 16:20 год., рухаючись на блокпосту у с. Бараниківка, керував транспортним засобом ГАЗ 5201 з реєстраційним номером ВВ5289АР поза населеним пунктом, на якому не були увімкнені фари ближнього світла чи денні ходові вогні, чим порушив п. 9.8 Правил дорожнього рухуУкраїни, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок чого поліцейським сектору реагування патрульної поліції Кремінського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Луганській області капралом поліції ОСОБА_3 була складена вказана постанова, за якою на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн (а.с. 5).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і розяснень, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» № 6 від 24.06.1988 орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані помякшуючі обставини, майновий стан винного, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

В той же час, стаття 125 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129 ,статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 9.8 Правил дорожнього рухуУкраїни під час руху з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

У п. 1.10 ПДР України зазначається, що поняттям маневрування (маневр) охоплюється початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, зїзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

Також суд зазначає, що Правила дорожнього руху України містять окремий розділ «Початок руху та зміна його напрямку» (розділ 10), з якого вбачається, що розділ 10 ПДР України регулює виключно ці питання.

Таким чином, із системного аналізу норм ПДР України судом встановлено, що поняття «рух транспортного засобу» не охоплюється поняттям «початок руху та зміна його напрямку», а отже суд знаходить аргументованим твердження позивача, що адміністративна відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами під час руху транспортного засобу передбачена ст. 125 КУпАП, а не ч. 2 ст. 122 КУпАП, за якою на позивача було накладено адміністративне стягнення відповідачем.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини субєкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача субєкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Однак відповідач, отримавши судову повістку і матеріали адміністративного позову, ознайомившись з їх змістом, не зявився до суду і не надав пояснень з приводу своїх дій щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача, правомірність та законність яких останній ставить під сумнів, не надав будь-яких доказів чи відзиву на позовну заяву, а тому суд вважає, що відповідач своєю пасивною поведінкою щодо реалізації наданих йому процесуальних прав фактично висловив мовчазну згоду з вимогами позивача.

З огляду на вищевикладене та встановлені у справі обставини, суд вважає, що стороною відповідача не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови, оскільки викладені у ній обставини належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 72 КАС України не підтверджені.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням субєкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обовязки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення субєкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для субєктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до субєкта владних повноважень.

Зазначений правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а, який суд першої інстанції враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій адміністративній справі в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення в частині розгляду справи на місці вчинення правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У п. 2.3 свого рішення від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015 Конституційний Суд України, аналізуючи положення ст. 258 КУпАП, вказав на існування так званого «скороченого провадження» у справах про адміністративні правопорушення, тобто провадження за адміністративними правопорушеннями, накладання стягнення за якими відбувається саме на місці вчинення адміністративного правопорушення. І перелік таких випадків прямо передбачений статтею 258 КУпАП, тобто коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

З часу прийняття цього рішення Конституційним Судом України ст. 258 КУпАП була змінена законодавцем і станом на 17 липня 2018 року відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, в тому числі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП.

При цьому згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, постанова у справі про адміністративне правопорушення, зокрема передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Так, зазначене у ч. 5 ст. 258 КУпАП правило не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, до якого відноситься правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Також відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, у разі вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, розгляд якого відповідно до ч. 1 ст. 222 КпАП віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається і розгляд таких справ здійснюється на місці вчинення правопорушення, незалежно від того, чи оспорюватиме особа під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення допущене порушення і адміністративне стягнення.

Зазначений правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 750/8192/16-а, який суд першої інстанції також враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій адміністративній справі в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що відповідачем під час розгляду справи в порушення вимог закону справа розглядалася на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу, оскільки в цій частині відповідач діяв відповідно до вимог діючого законодавства.

Суд також вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що він був позбавлений можливості користуватися частиною передбачених законом прав, зокрема визначених ст. 268 КУпАП, оскільки позивач у своєму позові не зазначає, якими саме правами він був позбавлений можливості користуватися, а також яким чином відповідач перешкоджав йому у реалізації цих прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, оскільки відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем інкримінованого останньому адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а відповідна справа про адміністративне правопорушення закриттю, що з огляду на положення ч. 2 ст. 9 та ч. 3 ст. 286 КАС України буде належним та ефективним способом захисту прав позивача.

Стосовно позовних вимог в частині визнання незаконним рішення відповідача, суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити, оскільки на права позивача впливає тільки постанова як рішення субєкта владних повноважень, яке у звязку із його незаконністю суд і скасовує, у той час як питання щодо законності винесеної постанови є обставиною, яка підлягає встановленню під час розгляду справи і тягне за собою (є підставою для) скасування такої постанови у разі, якщо суд дійде висновку про незаконність останньої.

Також суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині закриття провадження у справі у звязку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки судом вже вирішене питання про закриття відповідної справи про адміністративне правопорушення, а відтак порушене право позивача відновлено. В той же час, саме по собі закриття провадження у справі у звязку із відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення має іншу правову природу та стосується розгляду справи про адміністративне правопорушення, а не адміністративної справи щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 14, 16, 72-77, 79, 229, 241-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Кремінського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Луганській області капрала поліції ОСОБА_3 (місцезнаходження: Луганська область, м. Кремінна, пл. Кооперативна, 12) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії НК № 104559, винесену 03 жовтня 2018 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції Кремінського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Луганській області капралом поліції ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за ст. 122 ч. 2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 гривень, а відповідну справу про адміністративне правопорушення закрити.

У задоволенні позовних вимог в частині визнання рішення відповідача незаконним та закриття провадження у справі за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана ним протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя І.Г.Безкровний