Справа № 0240/3381/18-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 листопада 2018 р. Справа № 0240/3381/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

представників позивач: Гамарника В.Я., Мельничук С.О., Кавки О.О.

відповідача: Остапенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго"

до: державного кадастрового реєстратора відділу у Гайсинському районі міжрайонного управління у Гайсинському та Іллінецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Остапенко Л.О

про: визнання неправомірними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (далі - ПАТ "Вінницяобленерго", товариство, позивач) до державного кадастрового реєстратора відділу у Гайсинському районі міжрайонного управління у Гайсинському та Іллінецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Остапенко Л.О. (далі - державний кадастровий реєстратор, відповідач ) про:

- визнання неправомірним дій щодо прийняття рішення №РВ -2018 від 19.07.2018 р. про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру неправомірними;

- скасування рішення №РВ -2018 від 19.07.2018 р. про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру;

- зобов'язання внести відомості про земельну ділянку площею 0,5610 га, яка розташована на території Бубнівської сільської ради, Гайсинського району (Дмитренківської ГЕС) до Державного земельного кадастру.

На обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до державного реєстратора із заявою про внесення змін до Державного земельного кадастру, за наслідком розгляду якої йому відмовлено з підстав не відповідності документації із землеустрою ст. 9 ЗУ "Про державну експертизу землевпорядної документації", а саме, у зв'язку з відсутністю державної експертизи.

З такими діями і рішенням державного реєстратора позивач не погоджується вказуючи, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не потребує проведення обов'язкової державної експертизи, оскільки земля знаходиться на землях енергетики та не входить до земель водного фонду, що саме для останніх є обов'язковим. Відтак, спірне рішення підлягає скасуванню, як наслідок, слід зобов'язати відповідача внести відомості про земельну ділянку площею 0,5610 га, яка розташована на території Бубнівської сільської ради до Державного земельного кадастру.

За даним позовом ухвалою від 28.09.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено засідання на 22.10.18 р.

18.10.18 р. до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволені позову, мотивуючи свою позицію тим, що відповідні відомості не можуть бути внесені до Державного земельного кадастру, оскільки документація із землеустрою не відповідає ст. 9 ЗУ "Про державну експертизу землевпорядної документації". Зокрема, державний кадастровий реєстратор вказав, що земельна ділянка яка надається позивачу в оренду знаходиться в межах прибережної смуги водного об'єкту і підлягає обов'язковій державній землевпорядній експертизі, однак така не надана. Відтак, рішення про відмову у її реєстрації є правомірним, відповідно, не підлягає скасуванню.

22.10.2018 р. протокольними ухвалами відмовлено в залученні співвідповідача та відкладено розгляд справи на 19.11.2018 р. у зв'язку з необхідністю витребувати додаткові докази.

19.11.2018 р., заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

06.07.2018 р. ПАТ "Вінницяобленерго" звернулось із заявою до державного кадастрового реєстратора відділу у Гайсинському районі міжрайонного управління у Гайсинському та Іллінецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Остапенко Л.О. про внесення відомостей до Державного земельного кадастру (реєстраційний номер ЗВ-018) про земельну ділянку площею 0,5610 га, яка розташована на території Бубнівської сільської ради, Гайсинського району (Дмитренківська ГЕС).

19.07.2018 р. за наслідком розгляду електронного документу (заяви) про внесення відомостей до Державного земельного кадастру державним кадастровим реєстратором прийнято рішення №РВ -2018 про відмову у внесенні відомостей з підстав не відповідності документації із землеустрою ст. 9 ЗУ "Про державну експертизу землевпорядної документації" (земельна ділянка яка надається ПАТ "Вінницяобленерго" в оренду знаходиться в межах прибережної смуги водного об'єкту і підлягає обов'язковій державній землевпорядній експертизі).

Не погоджуючись із такими діями і рішенням, вважаючи їх протиправними позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог , суд керується та виходить з наступного.

Процедура та вимога щодо ведення Державного земельного кадастру, визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (далі - Порядок №1051).

Відповідно до пунктів 4-6 Порядку №1051, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.

Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр.

До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком.

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.

До повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів належать:

1) внесення до Державного земельного кадастру: геодезичної, картографічної основи та відомостей про них (змін до них), індексних кадастрових карт (планів) відповідних адміністративно-територіальних одиниць (змін до них), індексної кадастрової карти кадастрової зони за межами адміністративно-територіальних одиниць (змін до неї) та відомостей про кадастрове зонування земель в межах території України (змін до них);

відомостей (змін до них) або надання відмови у їх внесенні про:

- землі в межах державного кордону, території адміністративно-територіальних одиниць (Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва і Севастополя, районів, міст, селищ, сіл, районів у містах);

- обмеження у використанні земель;

- земельні ділянки (їх частини), розташовані в межах району, міста республіканського (Автономної Республіки Крим) чи обласного значення, районів у мм. Києві і Севастополі, а також міст, селищ, сіл, розташованих у їх межах;

- інші об'єкти Державного земельного кадастру, розташовані за межами адміністративно-територіальних одиниць.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку (пункт 107 Порядку №1051).

Пунктом 108 Порядку №1051визначено, що під час державної реєстрації земельної ділянки здійснюється:

1) державна реєстрація обмежень у використанні земельної ділянки, що існують на момент державної реєстрації земельної ділянки;

2) внесення до Державного земельного кадастру відомостей про обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 109 Порядку №1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою:

1) особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

2) власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

3) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Положеннями пункту 110 Порядку №1051 визначено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;

2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації);

3) електронний документ.

Згідно пункту 111 Порядку №1051, державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє:

1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку;

2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:

здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:

- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;

- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);

- робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку;

- надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування;

приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі:

- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;

- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі. До Поземельної книги в паперовій формі додається засвідчена копія рішення, яке є підставою для внесення відомостей до неї (пункт 112 Порядку №1051).

Із аналізу вище процитованих норм видно, що державний кадастровий реєстратор за результатами перевірки заяви і доданих до неї документів або здійснює державну реєстрацію або приймає рішення про її відмову, зокрема, з підстав невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту, а саме: не подання позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації.

Так, як видно із оскаржуваного рішення підставою для відмови у внесенні відомостей стало не відповідність документації із землеустрою ст. 9 ЗУ "Про державну експертизу землевпорядної документації", а саме: (земельна ділянка яка надається ПАТ "Вінницяобленерго" в оренду знаходиться в межах прибережної смуги водного об'єкту і підлягає обов'язковій державній землевпорядній експертизі).

Оцінюючи дану підставу, суд зазначає про наступне.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", обов'язковій державній експертизі підлягають: схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць; проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць; проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмеження у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів; проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів; проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель у разі формування земельних ділянок за рахунок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; технічна документація з бонітування ґрунтів, нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Отже, як видно обов'язковій державній експертизі підлягають, серед іншого, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронних зон.

Сторона відповідача посилається на те, що земельна ділянка, яку просить зареєструвати позивач належить до земель водного фонду, а тому є необхідним провести державну експертизу поданого проекту, що не зроблено.

В свою чергу, позивач наполягає, що земельна ділянка площею 0,5610 га, яка розташована на території Бубнівської сільської ради Гайсинського району та відомості про яку просить внести до Державного кадастру є землею енергетичної системи, а не водного фонду, що не потребує державної експертизи.

Аналізуючи дану позицію сторін, суд вказує на таке.

Згідно пунктів «є», «ж» частини першої статті 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

- землі водного фонду;

- землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Так, відповідно до частини першої статті 58 ЗК України, до земель водного фонду належать землі, зайняті:

а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;

б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;

в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;

г) береговими смугами водних шляхів;

ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Згідно частин першої, третьої, четвертої статті 59 ЗК України, землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування:

а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо;

б) державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об'єктами портової інфраструктури;

в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту.

Разом з цим, відповідно до статті 65 Земельного кодексу України, землями промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності.

Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.

Частиною першою статті 76 Земельного кодексу України встановлено, що землями енергетичної системи визнаються землі, надані під електрогенеруючі об'єкти (атомні, теплові, гідроелектростанції, електростанції з використанням енергії вітру і сонця та інших джерел), під об'єкти транспортування електроенергії до користувача.

В розумінні статті 1 Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів" (далі - Закон №2480-VI), землі енергетики - земельні ділянки, надані в установленому порядку для розміщення, будівництва та експлуатації енергогенеруючих підприємств, об'єктів альтернативної енергетики, об'єктів передачі електричної та теплової енергії, виробничих об'єктів, необхідних для експлуатації об'єктів енергетики, в тому числі баз та пунктів.

До земель енергетики відносяться землі, надані в установленому законом порядку у власність та користування для розміщення, будівництва і експлуатації об'єктів з виробництва і передачі електричної та теплової енергії, об'єктів альтернативної енергетики, об'єктів технологічної інфраструктури об'єктів енергетики, в тому числі адміністративних та виробничих будівель підприємств, що здійснюють таку діяльність (ст. 6 Закону №2480-VI).

До земель енергогенеруючих підприємств відносяться земельні ділянки, надані для розміщення, будівництва та експлуатації об'єктів з виробництва електричної та теплової енергії - ядерних установок і об'єктів, призначених для поводження з радіоактивними відходами, теплових електростанцій, теплоелектроцентралей, гідроелектростанцій, гідроакумулюючих електростанцій, вітроелектростанцій, електростанцій з використанням енергії сонця, геотермальних електростанцій, біоелектростанцій та електростанцій з використанням інших відновлювальних джерел отримання електроенергії (ст. 7 Закон №2480-VI).

Положеннями статті 14 Закону №2480-VI визначено, що земельні ділянки державної та комунальної власності надаються у власність і користування (у тому числі в оренду) для потреб енергетики за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень та в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Об'єкти передачі електричної енергії можуть розміщуватися на земельних ділянках усіх категорій земель без зміни їх цільового призначення.

Для будівництва, розміщення та експлуатації об'єктів передачі електричної або теплової енергії земельні ділянки всіх форм власності, за договором з власником чи користувачем земельної ділянки, можуть використовуватися також шляхом встановлення постійних або строкових земельних сервітутів без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Згідно частини першої статті 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

З аналізу наведених норм видно, що законодавець чітко розмежував такі категорії земель як землі водного фонду та землі енергетики. Водночас вказав, що визначення їх статусу відбувається на підставі рішення органу державної влади або органну місцевого самоврядування. При цьому, земельні ділянки надані за рішенням органів державної виконавчої влади у користування для розміщення, будівництва і експлуатації об'єктів з виробництва і передачі електричної та теплової енергії, в тому числі надані під електрогенеруючі об'єкти, зокрема, гідроелектростанції є землями енергетики.

Так, розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації №372 від 27.05.2016 р. ПАТ "Вінницяобленерго" надано дозвіл на розроблення проекту щодо відведення в оренду земельної ділянки саме за рахунок земель енергетики для обслуговування енергогенеруючих підприємств, установ, організацій (Дмитрівської ГЕС) площею 1,0 га, на території Бубнівської сільської ради Гайсинського району, за межами населеного пункту, для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об'єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій (Дмитренківської ГЕС).

Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Гайсинському районі Вінницької області №19-28-0.3-244/2-17 від 9.02.2017р., станом на 1.01.2016 р. згідно даних річного звіту (форми 6-зем), земельна ділянка площею 0,5610 га, яка відводиться ПАТ «Вінницяобленерго» з метою надання в оренду для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об'єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій із земель державної власності на території Бубнівської сільської ради рахується в користуванні ВАТ «Вінницяобленерго» (забудовані землі) площею 0,5610 га (рядок 34) графа 53 (землі, що використовують для технічної інфраструктури (для виробництва та розподілу електроенергії).

Окремо суд зазначає, що згідно висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 7585/82-17 від 7.07.2017 р., підготовленого експертом державної експертизи по даній земельній ділянці, експерт вказав про відсутність необхідності у проведені обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації.

Проте, за наявності описаних вище документів, державний кадастровий реєстратор стверджує, що спірна земельна ділянка належить до категорії земель водного фонду. При цьому, жодних рішень, які б підтверджували таку позицію суду не надано.

При вирішені цього спору суд керується також положеннями частини другої статті 2 КАС України, відповідно до якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); ) добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій "прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України" - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій "прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії" - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

На думку суду, оскаржуване рішення прийнято без врахування розтлумачених критеріїв, адже не взято до уваги всі подані документи та не підтверджено позицію щодо належності землі до категорії земель водного фонду.

Відтак, оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з цим, визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій щодо відмови у внесенні відомостей, суд виходить з наступного.

Як вже зазначалось вище, саме орган, що вносить відомості/державну реєстрацію земельної ділянки при зверненні особи із відповідною заявою, або вносить/здійснює такі (відомості/реєстрацію) або приймає рішення про відмову у внесенні/здійсненні, яке може бути оскаржено.

Як видно зі змісту адміністративного позову позивач висловив прохання скасувати рішення №РВ -2018 від 19.07.2018 р. Отже, оцінка дій відповідача щодо відмови у внесенні відомостей досліджується в межах прийняття самого рішення і саме через такий спосіб захисту як визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, права позивача будуть відновлені. У той час, коли самі по собі дії про відмову у внесені відомостей до кадастру не порушують права, свободи та інтереси позивача, адже не мають юридичного наслідку, а відтак не створюють підстав для їх захисту.

За таких обставин позовні вимоги в досліджуваній частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача внести відомості, то суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Як встановлено, саме до повноважень державного кадастрового реєстратора віднесено вирішення питання внесення відомостей/державної реєстрації землі. Відтак, такі повноваження є дискреційними, тобто такими, які дають можливість на власний розсуд суб'єкту владних повноважень визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Дискреційні повноваження, насамперед, це сукупність прав і обов'язків державних органів, їх посадових та службових осіб, що дають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених проектом акта.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням дискреційних повноважень є закон і справедливість.

За таких обставин, враховуючи, що законодавець чітко визначив порядок розгляду питань про внесення відомостей до Державного земельного кадастру/державної реєстрації земельної ділянки, суд вважає, що відсутні підстави без дотримання такої процедури зобов'язувати суб'єкта владних повноважень вносити відповідні відомості й фактично підміняти державний орган. Відтак, в задоволені позову в цій частині слід відмовити.

Разом з цим, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно частини першої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз'ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення".

Так, відповідно до пункту 3 цієї, Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, рішення про відмову у внесенні відомостей є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття. Наслідком скасування такого рішення є не розглянута по суті заява позивача.

За таких обставин та керуючись положеннями частини четвертої статті 245 КАС України, суд вважає необхідним зобов'язати суб'єкта владних повноважень повторно розглянути заяву ПАТ "Вінницяобленерго" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити в частині скасування спірного рішення. В решті позовних вимог - відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини другої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню судові витрати понесені позивачем у даній справі в загальній сумі 1762 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у сумі 881 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора відділу у Гайсинському районі міжрайонного управління у Гайсинському та Іллінецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Остапенко Л.О. № РВ-2018.

В решті позовних вимог відмовити.

Зобов'язати державного кадастрового реєстратора відділу у Гайсинському районі міжрайонного управління у Гайсинському та Іллінецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Остапенко Л.О. повторно розглянути заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру від 06.07.2018 р.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (вул. Магістратська, 2, м. Вінниця, ) 881 (вісімсот вісімдесят одну гривню 00 копійок) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Келецька,63, код 39767547).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Вінницяобленерго» (вул. Магістратська, 2, м. Вінниця, ).

Відповідач: державний кадастровий реєстратор відділу у Гайсинському районі міжрайонного управління у Гайсинському та Іллінецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Остапенко Л.О. (вул. Заводська, 4, м.Гайсин, Вінницька область).

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 29.11.18

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна