Справа № 9901/379/18
Суддя: Князєв Всеволод Сергійович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

20 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 9901/379/18

Провадження № 11-1206заі18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Князєва В. С.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.

розглянула в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_3 про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Яновської О. Г. від участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення, поновлення на посаді за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2018 року,

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Вищої ради правосуддя про:

- визнання протиправним і скасування рішення Вищої ради правосуддя

від 10 жовтня 2017 року № 3237/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України»;

- поновлення позивача на посаді судді Херсонського міського суду Херсонської області.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням

від 10 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовив.

На зазначене рішення суду позивач подав апеляційну скаргу.

ВеликаПалата Верховного Суду ухвалою від 17 жовтня 2018 року відкрила провадження у цій справі.

До Великої Палати Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_3 про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду, в якій вона посилається на пункт 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Заявник вважає, що такою обставиною є те, що відповідачем у цій справі є Вища рада правосуддя, наділена повноваженнями на звільнення суддів Верховного Суду, які розглядають справу ОСОБА_3, що фактично ставить суддів у пряму службову залежність від відповідача.

Перевіривши наведені на обґрунтування заяви про відвід доводи ОСОБА_3, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України. Відповідно до закону можуть діяти вищі спеціалізовані суди. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Преамбулою Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною першою статті 1 цього ж Закону визначено, що судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом.

Згідно із частиною першою статті 7 зазначеного Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Згідно із частиною другою статті 37 цього ж Закону у складі Верховного Суду діє, зокрема, Велика Палата Верховного Суду.

Частинами першою, другою та п'ятою статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що правила цієї статті поширюються, зокрема, на розгляд адміністративних справ щодо законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1-3 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п'яти суддів. Судом апеляційної інстанції у справах, визначених частиною другою цієї статті, є Велика Палата Верховного Суду.

Стаття 36 Кодексу адміністративного судочинства України визначає підстави для відводу (самовідводу) судді. Суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Як убачається із цієї норми, метою відводу судді або складу суду є уникнення будь-яких ситуацій, які б свідчили про зацікавленість у розгляді справи, впливали на об'єктивність під час оцінки обставин справи та прийняття у ній рішення.

ОСОБА_3 як на обставину, яка викликає сумнів у неупередженості або об'єктивності складу суду, посилається на пряму службову залежність всіх суддів Верховного Суду від Вищої ради правосуддя, яка відповідно до норм Конституції України наділена повноваженнями на їх звільнення у будь-який момент, оскільки, як уважає апелянт, існує нечіткість правового регулювання щодо причин звільнення суддів, які може вказати Вища рада правосуддя при їх звільненні.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. Підставами для звільнення судді є: 1) неспроможність виконувати повноваження за станом здоров'я; 2) порушення суддею вимог щодо несумісності; 3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді;

4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням;

5) незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду; 6) порушення обов'язку підтвердити законність джерела походження майна.

Також згідно зі статтею 112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

Статтями 55 та 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано порядок звільнення суддів з посади за загальними та особливими підставами, які, однак, охоплюються підставами, визначеними у статті 126 Конституції України. За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.

З указаних норм убачається, що перелік підстав для звільнення суддів з посад є вичерпним, не підлягає розширеному тлумаченню, а у рішенні про звільнення мають бути викладені мотиви його прийняття та обставини, за яких Вища рада правосуддя його прийняла, що спростовує доводи заявника про нечіткість правового регулювання при застосуванні підстави звільнення судді та довільність вибору такої підстави для звільнення як інструмент тиску на суддів при розгляді справи, де стороною є Вища рада правосуддя.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є:

1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; 5) забезпечення обвинуваченому права на захист; 6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 7) розумні строки розгляду справи судом; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; 9) обов'язковість судового рішення.

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» також передбачено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне відповідальність, установлену законом.

Наведене свідчить про закріплену на законодавчому рівні незалежність суддів та захист їх від впливу та втручання будь-яких осіб чи державних органів. Суддя будь-якого суду, хоча і обирається, призначається або звільняється з посади органом державної влади або його посадовою особою, захищений від тиску з боку цього органу/його посадової особи.

Щодо інших обставин, які б свідчили про упередженість усього складу Великої Палати Верховного Суду або окремих суддів стосовно позивача, зацікавленість складу суду в певному рішенні в цій справі чи про необ'єктивне ставлення до сторін у справі

ОСОБА_3 не навела, а суд не встановив.

При вирішенні справи «Biluha v. Ukraine» Європейський суд з прав людини у пункті 49 рішення з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. За суб'єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У пункті 52 цього ж рішення щодо об'єктивного критерію зазначено, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими.

Суб'єктивна думка позивача щодо впливу Вищої ради правосуддя на склад суду через її повноваження на звільнення суддів є оціночною і не може свідчити про наявність обґрунтованих сумнівів у безсторонності суду стосовно сторін у цій справі.

Отже, наведені ОСОБА_3 на обґрунтування заяви про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду доводи не свідчать про наявність визначених пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України та інших підстав для відводу.

Відповідно до статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо питання про відвід судді в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті, неможливо розглянути в суді, в якому розглядається справа, то справа для вирішення питання про відвід судді передається до суду відповідної інстанції, найбільш територіально наближеного до цього суду. Питання про відвід судді Великої Палати розглядає Велика Палата. Суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Суд звертає увагу й на ту обставину, що позитивне вирішення заяви про відвід позбавить ОСОБА_3 визначеного частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України права на апеляційний перегляд справи, оскільки формально не існуватиме складу суду, встановленого для цього законом, а отже, заявник не зможе реалізувати своє право на доступ до правосуддя.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 36, 40 та 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід суддів Великої Палати Верховного Суду Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П.,

Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Яновської О. Г. від участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення, поновлення на посаді за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. С. Князєв
Судді:
Н. О. Антонюк Н. П. Лященко
С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко
В. В. Британчук Л. І. Рогач
Д. А. Гудима І. В. Саприкіна
О. С. Золотніков О. М. Ситнік
О. Р. Кібенко О. С. Ткачук
Л. М. Лобойко В. Ю. Уркевич