Справа № 810/497/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/497/18 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солнєчний луч" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 у справі за позовом ОСОБА_2 до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, треті особи: ОСОБА_3, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солнєчний луч", ОСОБА_4 про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, треті особи: ОСОБА_3, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солнєчний луч", ОСОБА_4 про:

- визнання протиправними дії головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевича А.І.: щодо складання заявки на реалізацію арештованого майна від 29.03.2017, та щодо складання акту про проведенні електронні торги арештованого нерухомого майна від 21.06.2017;

- скасування постанов головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевича А.І.: про опис та арешт майна (коштів) від 16.11.2016 ВП №50763011, винесену в рамках зведеного виконавчого провадження №53666522; про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 23.11.2016 ВП №50763011, винесену в рамках зведеного виконавчого провадження №53666522;

- визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевича А.І. у зведеному виконавчому провадженні №53666522, яка полягає у: не визначенні частки ОСОБА_3 у майні, а саме: машиномісця АДРЕСА_2, що перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3; не зверненні до суду з поданням про винесення ухвали про розшук ОСОБА_3, який є боржником у зведеному виконавчому провадженні №53666522; не повідомленні ОСОБА_3 про опис, арешт та про результати оцінки машиномісця АДРЕСА_2, корп. 11 у зведеному виконавчому провадженні №53666522; не проведенні пошуку рухомого майна чи грошових коштів ОСОБА_3, на які могло бути звернуто стягнення; не направленні акту про проведені електронні торги арештованого нерухомого майна від 21.06.2017.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевича Артема Ігоровича, щодо не визначення частки майна боржника ОСОБА_3 у зведеному виконавчому провадженні № 53666522.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтами подано апеляційні скарги з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій:

ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, та задовольнити позов у повному обсязі;

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солнєчний луч" просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове про закриття провадження у справі.

Доводи ОСОБА_2, зокрема, обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було повністю враховано всіх доводів при розгляді справи, та не досліджено факт порушення відповідачем вимог закону. З огляду на вказане, апелянт вказав на неналежну правову оцінку обставин справи судом першої інстанції.

Доводи Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солнєчний луч" зводяться до того, що останнє вказує на відсутність підстав для розгляду даного спору за правилами адміністративного судочинства.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні наполягала на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просила скасувати в частині відмови в задоволенні позову, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солнєчний луч" в судовому засіданні заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_2, рішення суду першої інстанції просила скасувати, та ухвалити нове про закриття провадження у справі.

Представник Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до судового засідання не з'явилися, хоча були належно повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, що не заважає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солнєчний луч" - задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10.02.1992 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що складено актовий запис №1710 та видано свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.10.2016 у справі №752/12109/15-ц шлюб, укладений ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 10 липня 1992 року в Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених в м. Києві, актовий запис №1710, розірвано.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_3 було придбано машиномісце АДРЕСА_2 на підставі Договору купівлі-продажу машиномісця від 29.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І. та зареєстрованого в реєстрі за №4142.

На виконанні Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебувало зведене виконавче провадження ВП №53666522 з виконання:

- судового наказу №1-н-1/16 у справі №372/5130/15-ц від 04.02.2016, виданого Обухівським районним судом Київської області 19.03.2016 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСББ "Солнєчний луч" заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 79 183,47 грн. та судового збору в розмірі 609,00 грн.

- судового наказу №2-н-101/16 у справі №372/2650-ц від 02.11.2016, виданого Обухівським районним судом Київської області 30.11.2016 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСББ "Солнєчний луч" заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 55 431,79 грн.

11.04.2016 головним державним виконавцем відділу держаної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50763011 щодо примусового виконання судового наказу №1-н-1/6, виданого Обухівським районним судом Київської області 19.03.2016, про стягнення з ОСОБА_3 боргу в розмірі 79792,47 грн.

26.05.2016 державним виконавцем складено Акт державного виконавця, відповідно до якого встановлено, що 26.05.2016 здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1, на численні виклики держаного виконавця двері квартири ніхто не відчиняв, зі слів представника стягувача ОСОБА_7 боржник не проживає у даній квартирі близько п'яти років, жодного разу не з'являвся в кооперативі, будь-яких відомостей про місцезнаходження боржника невідомо. В дверях квартири залишено вимоги боржнику.

16.11.2016 державним виконавцем прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №50763011, відповідно до якої здійснено опис та накладено арешт на майно: машиномісце АДРЕСА_2, яке згідно інформаційної довідки належить на праві власності боржнику ОСОБА_3

23.11.2016 державним виконавцем прийнято постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП №50763011, відповідно до якої з метою визначення вартості описаного та арештованого майна призначено суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання - ТОВ "УКР ЕКСПЕРТ ГРУП".

Відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "УКР ЕКСПЕРТ ГРУП", ринкова вартість об'єкта оцінки, а саме вказаного вище паркомісця № 3 визначена станом на 30.11.2016, без урахування ПДВ, складає 76 639,23 грн.

29.12.2016 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53215405 щодо примусового виконання судового наказу №1-н-101/16, виданого Обухівським районним судом Київської області 30.11.2016 про стягнення з ОСОБА_3 боргу в розмірі 56120,79 грн.

29.03.2017 державним виконавцем прийнято постанову про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, відповідно до якої об'єднано виконавчі провадження №50763011, №53215405 у зведене виконавче провадження №53666522.

29.03.2017 державним виконавцем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №34510230, згідно з яким вирішено провести державну реєстрацію обтяження - арешт нерухомого майна на машиномісце з реєстраційним номером 33313202, що розташоване: АДРЕСА_2, та внесено відповідний запис про обтяження №19701789.

29.03.2017 Обухівський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Київській області звернувся до ДП СЕТАМ із заявкою на реалізацію арештованого майна при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №53666522, до складу якого входить виконавчі провадження №50763011, №53215405.

03.05.2017 ДП "СЕТАМ" на виконання вказаної заявки на реалізацію арештованого майна від 29.03.2017 проведено електронні торги з реалізації лоту №210510, а саме: машиномісце НОМЕР_2.

Згідно протоколу №253750 електронні торги з реалізації лоту №210510 відбулися 03.05.2017. Переможцем торгів стала ОСОБА_4 з найвищою ціновою пропозицією в розмірі 78 938,41 грн.

21.06.2017 державним виконавцем складено Акт про проведені електронні торги, відповідно до якого переможцем торгів щодо арештованого майна стала ОСОБА_4.

21.06.2017 державним виконавцем прийнято постанову про зняття арешту з майна боржника ВП №50763011, згідно з якою знято арешт та заборону на відчуження з майна - машиномісце НОМЕР_2.

19.07.2017 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. видано свідоцтво, яке зареєстровано в реєстрі за №3399, відповідно до якого було посвідчено, що ОСОБА_4 належить на праві власності майно, що складається з вказаного машиномісця №3.

На підставі вказаного свідоцтва приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №36205911 від 19.07.2017, відповідно до якого за ОСОБА_4 проведено реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна №231: Машиномісце АДРЕСА_2.

При цьому, ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 22.08.2017 у справі № 372/5130/15-ц скасовано судовий наказ про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь ОСББ "Солнєчний луч" грошових коштів, а постановою Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 19.09.2017 закінчено виконавче провадження №50763011.

Також, ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01.09.2017 справі № 372/2650/16-ц скасовано судовий наказ про стягнення з боржника ОСОБА_3 користь ОСББ "Солнєчний луч" грошових коштів, а постановою Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 19.09.2017 закінчено виконавче провадження №53215405.

Не погоджуючись із діями, бездіяльністю та постановами державного виконавця під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження №53666522, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що вимога позивача про визнання протиправної бездіяльності державного виконавця щодо не визначення частки майна боржника ОСОБА_3 у зведеному виконавчому провадженні № 53666522 є обґрунтованою, а більшість порушень, які оскаржує позивач, не стосуються її прав та обов'язків, оскільки вона не є стороною виконавчого провадження, а тому такі дії державного виконавця має право оскаржити боржник ОСОБА_3, а не позивач.

Колегія суддів при розгляді зазначених вище апеляційних скарг, вказує на обґрунтованість посилань Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солнєчний луч" стосовно непідсудності даного спору адміністративному суду, з огляду на таке.

Обґрунтовуючи своє звернення до суду із даним позовом, ОСОБА_2 стверджує, що її право власності було грубо порушено відповідачем, оскільки державним виконавцем під час проведення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні №53666522 не було визначено частку ОСОБА_3 у майні, яке перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як це передбачено ч. 6 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", що в подальшому призвело до незаконного відчуження частини її майна.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підставою та метою звернення до суду з даним позовом є захист права власності на машиномісце АДРЕСА_2, яке, як вказує позивач, є об'єктом спільної сумісної власності.

Як зазначено вище, та встановлено судом, 10.02.1992 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що складено актовий запис №1710 та видано свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.10.2016 у справі №752/12109/15-ц шлюб, укладений ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 10 липня 1992 року в Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених в м. Києві, актовий запис №1710, розірвано.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_3 було придбано машиномісце АДРЕСА_2 на підставі Договору купівлі-продажу машиномісця від 29.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І. та зареєстрованого в реєстрі за №4142.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного кодексу України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що машиномісце НОМЕР_2, яке було набуто ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі із ОСОБА_2, в силу вимог ст. 60 Сімейного кодексу України може бути їх спільною сумісною власністю.

Статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Сімейного кодексу України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

При цьому, Цивільним процесуальним кодексом України встановлено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Частиною першою статті 14 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ визначено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Приписами ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи викладені положення закону, обставини справи, підстави та мету звернення з даним позовом до суду, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки безпосередньо стосується майнових прав та інтересів ОСОБА_2, за захистом яких вона звернулась до адміністративного суду, що в свою чергу, суперечить засадам адміністративного судочинства.

Крім того, порушення державного виконавця, на які вказує позивач, не стосуються її прав та інтересів, оскільки вона не є стороною виконавчого провадження, а тому такі дії державного виконавця має право оскаржити боржник - ОСОБА_3

За змістом п. 8 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв'язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

Аналогічна правова позиція підтверджується, зокрема, рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України, зі змісту яких випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

У постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2015 року в справі № 21-617а14 зроблено правовий висновок, що завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що необхідною умовою розгляду позову в порядку адміністративного судочинства є наявність публічно-правової складової такого спору, та порушення суб'єктом владних повноважень - передбаченої законом процедури під час виконання покладених на нього повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відтак, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Якщо ж порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, наведена позиція зазначена Верховним судом в постанові від 17 квітня 2018 року в справі №815/6956/15.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість доводів Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солнєчний луч" щодо непідсудності даного спору адміністративному суду.

Стосовно доводів ОСОБА_2, викладених у відзиві на апеляційну скаргу ОСББ "Солнєчний луч", щодо необхідності розгляду даного спору за правилами адміністративного судочинства, то вони критично оцінюються колегією суддів, оскільки жодним чином не спростовують вищевказану позицію та підстави звернення до суду.

Також, ОСОБА_2 вказано на відсутність можливості звернення до суду в порядку цивільного судочинства згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України, оскільки вона не є стороною виконавчого провадження. Водночас, вказані доводи спростовуються положеннями ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", якими іншим учасникам та особам надано право оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В частині посилань ОСОБА_2 на неправомірність дій державного виконавця вимогам закону, то вони колегією суддів не оцінюються, з огляду на неналежність розгляду вказаного спору за правилами адміністративного судочинства.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги ОСОБА_2, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У відповідності до пункту першого частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Приписами ч.1 ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Водночас, суд апеляційної інстанції роз'яснює позивачу право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солнєчний луч" задовольнити, та ухвалити нову постанову, якою рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 - скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, треті особи: ОСОБА_3, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Солнєчний луч", ОСОБА_4 про визнання протиправними дій - закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 19.11.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук