Справа № 162/118/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/812/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Камінь-Каширського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року (прийняте у м. Луцьку суддею Костюкевичем С.Ф.) в адміністративній справі № 162/118/18 за позовом ОСОБА_2 до Камінь-Каширського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправною та зобов'язання призначити пільгову пенсію,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправною відмову Камінь-Каширського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі - Камінь-Каширське ОУПФУ) щодо призначення йому пенсії із зменшенням пенсійного віку;

- зобов'язати Камінь-Каширське ОУПФУ призначити йому пенсію із зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 25 жовтня 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка досягла необхідного віку, він має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Проте відповідач безпідставно відмовив йому у цьому, мотивуючи це тим, що поданими документами не підтверджено його проживання на території зони гарантованого добровільного відселення більше 3-ох років станом на 01.01.1993 р.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило Камінь-Каширське ОУПФУ, яке вважає, що це рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що поданими позивачем документами не підтверджується його право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому відмова пенсійного органу щодо призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку є правомірною.

У судовому засіданні позивач, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 14 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII) передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема пунктом третім частини першої цієї статті:

- постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов?язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов?язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 за № 106 затверджено перелік населених пунктів, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення, куди входить с. Щитинь Любешівського району Волинської області (далі - с. Щитинь).

Відповідно до статті 65 Закону № 796-ХІІ потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 15 Закону № 796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, передбачено подання до заяви про призначення пенсії за віком документів, які підтверджують особливий статус особи, а саме: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, виданої органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 26 вересня 2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з досягненням віку, необхідного для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, як такий, що потерпів внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, звернувся до Камінь-Каширського ОУПФУ із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ та додав відповідні документи, що підтверджується скаржником в апеляційній скарзі, а саме:

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (Категорія 3) серії НОМЕР_1, виданого 20.05.1994 р. Волинською обласною державною адміністрацією;

- довідку № 787 від 21.09.2017, видану Щитинською сільською радою Любешівського району Волинської області про період проживання на території вказаної сільської ради.

Листом від 15.01.2017 № 628/02-20-17 Камінь-Каширське ОУПФУ відмовило позивачу в призначені пенсії на умовах, визначених статтею 55 Закону № 796-ХІІ, мотивуючи це тим, що відповідно до записів трудової книжки заявник працював в Російській Федерації з 06.11.1984 по 29.08.1991, отже станом на 01.01.1993 проживав і відпрацював в зоні гарантованого добровільного відселення менше 3-х років.

Не погоджуючись із таким рішенням суб'єкта владних повноважень, ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що відмова Камінь-Каширського ОУПФУ у призначенні ОСОБА_2 пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону № 796-ХІІ є неправомірною, оскільки проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення підтверджено належними доказами.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними.

Судом встановлено, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, народився в с. Щитинь Любешівського району Волинської області.

Постійно проживаючи в с. Щитинь, він 06.11.1984 влаштувався на роботу в Українську нафтогазорозвідувальну експедицію глибокого буріння об?єднання «ЗахУкргеологія» і працював на території Ямало-Ненецького автономного округу РФ. У цій установі він працював вахтовим методом (два тижні і два тижні був у дома) до 29.08.1991.

З 29.08.1991 по 01.01.1993 він продовжував постійно проживати в с. Щитинь і з січня 1992 року почав працювати лісорубом Любешівського держлісгоспу.

Працюючи у РФ вахтовим методом, він був зареєстрованим і постійно проживав в с.Щитинь. Підтвердженням цього є те, що під час роботи в Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння об`єднання «ЗахУкргеологія», він 10.11.1985 уклав шлюб з ОСОБА_3, який було зареєстровано Малоглушанською сільською радою Маневицького району і під час спільного проживання народилося троє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується свідоцтвами про народження, виданими Малоглушанською сільською радою Маневицького району.

Крім того, підтвердженням постійного проживання ОСОБА_2 в с. Щитинь є акт обстеження умов його проживання від 13.02.2018 і довідка, видана Щитинською сільською радою Любешівського району, від 13.02.2018, із яких видно, що він зареєстрований і постійно проживав в с. Щитинь з 04.02.1981 по цей час.

Також, факт проживання позивача в с. Щитинь також підтверджується копією посвідчення № 1575, із якого видно, що він дійсно працював у Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння об`єднання «ЗахУкргеологія» вахтовим методом.

Те, що ОСОБА_2 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи підтверджується довідкою № 658, виданою Волинською облдержадміністрацією 19.10.2017 р.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання пенсійного органу на те, що заявник станом на 01.01.1993 р. постійно проживав і відпрацював в зоні гарантованого добровільного відселення менше 3-х років, оскільки працював в Російській Федерації з 06.11.1984 р. по 29.08.1991 р., з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач постійно проживаючи в с. Щитинь з 06.11.1984 по 29.08.1991, працював на території Ямало-Ненецького автономного округу РФ вахтовим методом два тижні і два тижні був у дома, що підтверджується поясненнями ОСОБА_7, записами в трудовій книжці, актом підтвердження фактичного місця проживання від 13.02.2018.

Посилання відповідача на архівну довідку Відділу у справах архівів (Муніципальний архів) Адміністрації м. Новий Урингой Російської Федерації від 26.01.2018 р. № 1204-02/10786 колегія суддів апеляційного суду до уваги не приймає, оскільки у ній вказано тільки те, що інформація про роботу вахтово-експедиційним методом в документах, що містяться в архівній установі, відсутня. Проте, ця довідка ніяк не спростовує підтвердження проживання ОСОБА_7 в с. Щитинь іншими доказами.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч зазначеним приписам, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами правомірності своїх дій при прийнятті оскаржуваного рішення.

Враховуючи зазначене, а також те, що факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, колегія суддів приходить до переконання про підставність його позовних вимог та правомірність задоволення таких вимог судом першої інстанції.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Камінь-Каширського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року у справі № 162/118/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова в повному обсязі складена 20 листопада 2018 року.