Справа № 810/1301/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1301/18 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області, в якому просила визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні та виплаті допомоги при народженні дитини; зобов'язати призначити та провести виплату допомоги при народженні дитини.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року даний адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Ставутицької міської ради Київської області у призначенні та виплаті ОСОБА_4 у порядку та розмірі, визначеному ст. ст. 10-12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомоги при народженні дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язано Управління соціального захисту населення Ставутицької міської ради Київської області повторно розглянути питання щодо призначення та проведення виплати ОСОБА_4 у порядку та розмірі, визначеному ст. ст. 10-12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомоги при народженні дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що твердження відповідача щодо особистої участі заявника, в даному випадку ОСОБА_4, є безпідставними, оскільки Інструкцією щодо порядку оформлення та ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальних допомоги, затвердженою Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 вересня 2006 року № 345 передбачено можливість подання документів на призначення та отримання допомоги особою за відповідним дорученням.

На вказане рішення суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що правові підстави для призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_4 відсутні, оскільки вона особисто, протягом 12 календарних місяці після народження ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1.), не подала до управління соціального захисту населення документи, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини.

Представники апелянта, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Надіслав клопотання, в якому просили провести судове засідання без його участі.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд за відсутності представника апелянта у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч.4 статті 229 КАС України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 є громадянкою України. Постійне місце проживання: АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 та довідкою Управління адміністративних послуг виконкому Славутицького району Київської області від 20 лютого 2018 року.

На даний час позивач тимчасового перебуває у Маяйми Біч, Графство Майями - Дейд, Сполученні Штати Америки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5, на підтвердження чого є копія свідоцтва про народження дитини.

В подальшому ОСОБА_5 за зверненням батьків в Посольстві України у Сполучених Штатах Америки був зареєстрований громадянином України, на підтвердження чого наявна довідка про реєстрацію особи громадянином України від 09.08.2016 № 6147/16-530-1284.

У зв'язку з тим, що позивач тимчасово перебуває за кордоном та не має можливості з'явитися особисто до органів соціального захисту населення, з метою забезпечення прав на соціальний захист у відповідності до діючого законодавства України, 29 вересня 2016 року до управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області звернулась уповноважена позивачем особа ОСОБА_8 із заявою в довільній формі від ОСОБА_3 щодо призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_5, разом з якою представнику відповідача було надано заяву за формою Місоцполітики та всі необхідні документи (паспорт громадянина України, ідентифікаційний номер, свідоцтво про народження дитини з перекладом, довідка з місця реєстрації на позивача і дитини у м. Славутичі), в тому числі надавалися і оригінали для огляду.

До вказаної заяви було додано довіреність ОСОБА_3, засвідчену державним нотаріусом від 16 серпня 2013 року, якою було уповноважено ОСОБА_8 отримувати у відділі поштового зв'язку м.Славутича Київської області аліменти та грошові перекази на її ім'я, та довідку Посольства України у США про реєстрацію дитини ОСОБА_5 громадянином України від 09 серпня 2016 року №6147/16-530-1284.

Управління соціального захисту населення 24 жовтня 2016 року відмовило ОСОБА_4 у призначенні допомоги при народженні дитини, оскільки вона звернулась не особисто.

Судом також встановлено, що 02 листопада 2016 року позивачем було подано заяву про покладання збору документів на отримання допомоги при народженні дитини на органи, що призначають допомогу, із зазначенням поважності причин неможливості вирішення нею особисто цих питань, яка була отримана та зареєстрована відповідачем 08 грудня 2016 року.

04 квітня 2017 року до управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області поштою надійшла заява від ОСОБА_4 про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг від 19 березня 2017 року.

В зв'язку з тим, що зазначена заява була подана не особисто заявником, а надіслана поштовим відправленням по місту Славутичу, управління соціального захисту населення відмовило в призначенні допомоги при народженні дитини.

Надалі 30 березня 2017 року ОСОБА_4 на адресу УСЗН було направлено лист про фіксацію факту її звернення за допомогою при народженні дитини не пізніше 12-ти місяців з дня народження дитини, до якого була додана її заява від 19 березня 2017 року про призначення такої допомоги за формою, затвердженою Мінсоцполітики України.

Незважаючи на подання заяви за формою, яка визначена у відповідності до нормативно - правового акту Мінсоцполітики України, позивачу знову було відмовлено в призначенні допомоги, але вже з підстави відсутності даних про народження її сина в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян (лист УСЗН Славутицької міської ради № 31/01-15 від 25 квітня 2017 року).

В подальшому цей лист - відмова у призначенні допомоги при народженні дитини за зазначеною підставою (відсутність даних про народження дитини в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян) самим відповідачем був скасований, про що позивача повідомлено листом за № 06/01-15 від 06 лютого 2018 року.

З огляду на те, що позивачу так і не було призначено допомогу при народженні дитини та вважаючи, що неправомірні дії відповідача призвели до порушення її прав, остання звернулася з даним позовом до суду.

Згідно ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В пункті 1 статі 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІ1 від 27 лютого 1991 pоку, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Аналогічні зобов'язання України передбачені і у основних міжнародно-правових актах. Стаття 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року (ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 року) визначає право кожної людини на соціальне забезпечення, а стаття 10 цього ж Пакту декларує визнання Державами-учасницями, що сім'ї, яка є природним і основним осередком суспільства, повинні надаватися по можливості якнайширша охорона і допомога, особливо при її утворенні і поки на її відповідальності лежить турбота про несамостійних дітей та їх виховання.

Відповідно до статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до визначення, що міститься в статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

В силу вимог ч.1 статті 13 зазначеного Закону з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811 громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно. За наявності письмової заяви особи, яка претендує на призначення допомоги, але за станом здоров'я або з інших поважних причин не може самостійно зібрати необхідні документи, збір зазначених документів покладається на органи, що призначають допомогу.

Згідно статті 10 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Як зазначено у статті 11 цього Закону допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини, отже даний перелік документів є вичерпним.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», в редакції до 04 липня 2014 року, затверджено Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми (далі - Порядок), пунктом 11 якого передбачено, що для призначення допомоги при народженні дитини органу праці та соціального захист) населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подаються такі документи:

- заява одного з батьків (опікуна), що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

- копія свідоцтва про народження дитини;

- жінки, які постійно проживають (зареєстровані) на території України і народили дитину під час тимчасового перебування за межами України, подають видані компетентними органами країни перебування і легалізовані в установленому порядку документи, що засвідчують народження дитини, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Як зазначено у п. 43 Порядку за наявності письмової заяви особи, яка претендує на призначення зазначеної допомоги, але за станом здоров'я або з інших поважних причин не може особисто зібрати необхідні документи, збір зазначених документів покладається на органи, що призначають допомогу.

Як було встановлено та зазначено вище судом, даною нормою підзаконного акту і скористалася позивач, подавши до УСЗН Славутицької міської ради заяву про надання їй допомоги у зборі документів, необхідних для призначення допомоги від 02 листопада 2016 року, яка була зареєстрована відповідачем 08 грудня 016 року.

Відповідно до п. 44 вищевказаного Порядку у разі, коли до заяви недодані всі необхідні документи, орган праці та соціального захисту населення повідомляє заявника, які документи мають бути подані додатково.

В той же час, як вбачається з відповідей УСЗН, які направлялися на адресу ОСОБА_4, від неї не вимагалося подання будь - яких додаткових документів або повторного надання для звірки оригіналів (належним чином завірених) документів, що були подані разом з заявою про призначення допомоги та надавалися для огляду ще при поданні першої заяви до відповідача 29 вересня 2016 року і знаходилися у її матері ОСОБА_4 у м. Славутичі Київської області.

Наведене надавало можливість відповідачу виконати вимоги п. 43 Порядку у відповідності до поданої поштою ОСОБА_4 заяви від 02 листопада 2016 року про надання їй допомоги у зборі документів, необхідних для призначення допомоги при народженні дитини. Невчинення ж таких дій УСЗН Славутицької міської ради Київської області є свідченням невиконаня органом соціального захисту покладених Законом на нього повноважень та обов'язків.

Вищенаведені обставини, які підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами, що не оспорюються і самим відповідачем, свідчать про своєчасність звернення ОСОБА_4 у межах визначеного законом 12-ти місячного строку з дня народження дитини з заявою до УСЗН Славутицької міської ради Київської області встановленого зразку про призначення допомоги при народженні дитини, до якої були подані всі документи, що вимагаються для її призначення та з заявою про надання допомоги УСЗН у зборі необхідних документів для призначення такої допомоги в зв'язку з наявністю у неї поважної причини (тимчасове перебування за межами України та знаходження на утримані новонародженої дитини, яка потребує постійного догляду), вимоги за якою так і не були виконані відповідачем.

Слід зазначити, що в апеляційній скарзі відповідач жодних пояснень з приводу того, чому ним не було дотримано положень п.44 Порядку №1751, надано не було.

Посилання апелянта на листи Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 17 березня 2017 року №02-35/536 та Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2017 року №5057/0/112-7/201, якими підтверджено, що документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, особисто, а управління соціального захисту населення при наданні заяви в праві вимагати особистої присутності одного з батьків, який постійні проживає з дитиною, судом до уваги не приймається, оскільки такі листи мають рекомендаційний характер.

Конституцією України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Право на соціальний захист належить до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЕСПЛ).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

З огляду на наведене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що відповідачем порушено вимоги України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та неправомірно відмовлено позивачу у призначенні допомоги при народжені дитини.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті справи, а доводи апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставами для його скасування.

За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються висновками суду першої інстанції та матеріалами справи, а суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, судова колегія залишає його без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.

v