Справа № 814/398/18
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/398/18

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційні скарги ОСОБА_2, Державної установи «Арбузинстька виправна колонія (№83)» Міністерства юстиції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2018р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Арбузинстька виправна колонія (№83)» Міністерства юстиції України про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018р. ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» Міністерства юстиції України, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- перерахувати та виплатити грошову допомогу при звільненні;

- перерахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок;

- виплатити моральну шкоду у розмірі 5000грн.;

- підготувати необхідні документи для перерахунку пенсійного забезпечення та направити їх до ПФ Миколаївської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 11.09.2000р. по 10.05.2017р. він перебував на службі в ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» Міністерства юстиції України на посаді начальника дільниці-начальника відділення соціально-психологічної служби дільниці соціальної реабілітації ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)». У травні 2017р. ОСОБА_2 було звільнено зі служби.

Позивач вважає, що на момент його звільнення з Державної установи йому не виплачено грошове забезпечення за період з 1.05.2014р. по 8.05.2014р., та за період, що він перебував на лікарняному з 7.08.2016р. по 7.09.2016р..

Крім того, позивач вказав, що оскільки при розрахунку в день звільнення, 4.05.2017р., не було проведено остаточного розрахунку, який було виплачено лише 14.06.2017р. та 15.06.2017р. зараховано на особовий рахунок, то з відповідача підлягає стягненню сума за затримку розрахунку при звільненні.

Посилаючись на вищевикладене позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2018р. адміністративний позов задоволено частково.

Зобов'язано ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» нарахувати та виплатити ОСОБА_2 недоотримане грошове забезпечення та перерахувати та виплатити грошову допомогу при звільненні в частині оплати позивачу лікарняного з 9.08.2016р. по 21.08.2016р..

Стягнуто з ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати грошового забезпечення з 10.05.2017р. по день фактичного розрахунку - 15.06.2017р. в сумі 3981,25грн..

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 259,4грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

В апеляційній скарзі ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті та відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарг без задоволення, рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно дост.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для нарахування та виплати ОСОБА_2 недоотриманого грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні в частині оплати лікарняного та для стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки виплати грошового забезпечення, оскільки державною установою порушено права ОСОБА_2 щодо отримання вказаних виплат.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судовою колегією встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 11.09.2000р. по 10.05.2017р. ОСОБА_2 перебував на службі в ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» на посаді начальника дільниці-начальника відділення соціально-психологічної служби дільниці соціальної реабілітації ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)».

В період перебування на службі скориставшись своїм правом передбаченим ч.7 ст.179 КЗпП ОСОБА_2 звернувся із рапортом від 1.04.2014р. до Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області та просив надати йому відпустку по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку з 1.05.2014р. по 6.08.2016р..

У квітні 2014 наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області за №19 ОСОБА_2 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 1.05.2014р. по 6.08.2016р..

В подальшому, наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області за №120/ОС-16 від 22.08.2016р. ОСОБА_2 надано додаткової відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку з 7.08.2016р. по 6.08.2017р..

У травні 2017р. ОСОБА_2 було звільнено зі служби в ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)».

Позивач вважає, що на момент його звільнення з Державної установи йому не виплачено грошове забезпечення за період з 1.05.2014р. по 8.05.2014р., та за період, що він перебував на лікарняному з 7.08.2016р. по 7.09.2016р..

Крім того, позивач вказав, що оскільки при розрахунку в день звільнення, 4.05.2017р., не було проведено остаточного розрахунку, який було виплачено лише 14.06.2017р. та 15.06.2017р. зараховано на особовий рахунок, то з відповідача підлягає стягненню сума за затримку розрахунку при звільненні.

Перевіряючи правомірність дій ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)», які позивач просить визнати протиправними та незаконними, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, ЗУ «Про державну кримінально-виконавчу службу України», ЗУ «Про Національну поліцію», ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Водночас, слід вказати, що непоширення норм КЗпП України на

ОСОБА_2 стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж порядку надання відпустки для догляду за дитиною та відповідальності за затримку розрахунку при звільненні зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, такі питання врегульовані КЗпП України.

Приписами ч.3 ст.179 КЗпП України визначено, що за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавств. Частина 4 ст.179 КЗпП України передбачає що підприємства, установи та організації за рахунок власних коштів можуть надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості. Частиною 7 вищезазначеної статті визначено, що відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

Як вбачається із рапорту ОСОБА_2 від 1.04.2014р. про надання соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 1.05.2014р. по 6.08.2016р. Управлінням Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області, відповідно до наказу за №19 від 24.04.2014р., ОСОБА_2 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Твердження ОСОБА_2, що він до 8.05.2014р. ходив на роботу та виконував свої службові обов'язки жодними доказами не підтверджено, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Таким чином, позовні вимоги про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити недоотримане грошове забезпечення за період з 1.05.2014р. по 8.05.2014р. на день звільнення та перерахувати та виплатити грошову допомогу при звільненні за період з 1.05.2014р. по 8.05.2014р.-задоволенню не підлягають.

Що стосується позовної вимоги стосовно оплати ОСОБА_2 лікарняного з 7.08.2016р. по 7.09.2016р., апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 15.07.2016р. звернувся із рапортом на ім'я начальника Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області, в якому просив надати відпустку без збереження заробітної плати за необхідністю догляду за дитиною з 7.08.2016р. по 7.08.2017р..

У серпні 2016р. Управлінням Державної пенітенціарної служби України в Миколаївської області рапорт повернуто ОСОБА_2 без розгляду з вимогою додатково надати необхідні документи.

10.08.2016р. ОСОБА_2 повторно направлено рапорт про надання відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку з 7.08.2016р. по 6.08.2017р. із наданням необхідних документів.

Розглянувши вказаний рапорт Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївської області прийнято наказ за №120/ОС-16 від 22.08.2016р. - «про надання додаткової відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку з 7.08.2016р. по 6.08.2017р.».

Враховуючи те, що відпустка ОСОБА_2 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до Наказу №19 о/с від 28.04.2014р. надана до 6.08.2016р., то 7.08.2016р. позивач повинен був приступити до виконання своїх обов'язків. У зв'язку із тим, що станом на 7.08.2016р. Наказу про його відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку з 7.08.2016р. по 6.08.2017р., видано не було, відпустку йому не було продовжено та не ознайомлено під підпис.

Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявні довідки: за №67465 про тимчасову непрацездатність датована 10.08.2016р. про звільнення від занять, відвідувань дошкільного навчального закладу з 3.08.2016р. по 10.08.2016р., яка видана ОСОБА_2, та в якій зазначено: «С ребенком по уходу находился папа ОСОБА_2.», довідка за №821 про тимчасову непрацездатність військовослужбовця рядового і начальницького складу видана 9.08.2016р. про те, що ОСОБА_2 звільнений від роботи в період з 9.08.2016р. по 26.08.2016р., та довідка за №827 про тимчасову непрацездатність військовослужбовця рядового і начальницького складу видана 29.08.2016р. про те, що він звільнений від роботи в період з 29.08.2016р. по 7.09.2016р..

Аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог стосовно зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити недоотримане грошове забезпечення та перерахувати та виплатити грошову допомогу при звільненні в частині оплати позивачу лікарняного з 9.08.2016р. по 21.08.2016р., у зв'язку із тим, що Наказ про надання відпустки ОСОБА_2 для догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку з 7.08.2016р. по 6.08.2017р., датований 22.08.2016р..

Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок, апеляційний суд виходить з наступного.

Приписами ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою КМУ за №100 від 8.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядок №100).

Відповідно до п.2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці позивача, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, апеляційний суд вважає про можливість застосування до спірних правовідносин приписи ст.116 та 117 КЗпП як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення.

Тобто, апеляційний суд зазначає, що виходячи з наведених вимог Закону, всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всієї суми, що йому належить; в разі ж невиконання такого обов'язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 7.02.2018р. та від 1.03.2018р. у справах за №806/535/16 та за №806/1899/17.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 звільнено зі служби 10.05.2017р., то середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню по день проведення розрахунку, а саме 15.06.2017р. (як зазначив сам відповідач), тобто за 35 днів. Як вбачається із довідки ДУ «Арбузинська виправна колонія (№ 83)», що середньоденне грошове забезпечення позивача становить 113,75грн.. Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку позивача становить: 3981,25грн. (35 днів х 113,75грн.), яка підлягає стягненню з ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)».

Вищевказані виплати відповідно до вимог ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

За правилами ч.3 ст.43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1.01.2011р. - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому КМУ.

Що стосується позовної вимога про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Приписами п.2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається із адміністративного позову та з апеляційної скарги ОСОБА_2 не обґрунтував, в чому саме полягає шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з бездіяльністю підприємства, не визначено, якими доказами це підтверджується.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання державної установи підготувати необхідні документи для перерахунку пенсійного забезпечення ОСОБА_2 та направити їх до ПФ Миколаївської області, апеляційний суд вважає їх передчасними та жодним чином необґрунтованими самим позивачем, а тому вони не підлягають задоволенню.

Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_2

В доводах апеляційних скарг апелянти посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скаргах доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної установи «Арбузинстька виправна колонія (№83)» Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2018р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв