Справа № 9901/895/18
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 листопада 2018 року

Київ

справа №9901/895/18

адміністративне провадження №П/9901/895/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Берназюка Я.О., Гімона М.М., Гриціва М.І., Коваленко Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву про самовідвід судді Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді Мороз Л.Л. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя, третя особа: Київський апеляційний суд, про скасування ухвали №3307/0/15-18 від 30 жовтня 2018 року,

УСТАНОВИВ:

19 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції із позовною заявою до Вищої ради правосуддя, у якому просить скасувати ухвалу Вищої ради правосуддя №3307/0/15-18 від 30 жовтня 2018 року про відмову у поновленні строку на оскарження рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 квітня 2018 року № 1073/2 дп/15/18; про залишення без розгляду та повернення скарги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2018 року у зазначеній справі визначено колегію суддів у складі: судді-доповідача Мороз Л.Л., суддів: Берназюка Я.О., Гімона М.М., Гриціва М.І., Коваленко Н.В.

На стадії прийняття позовної заяви до розгляду суддя-доповідач Мороз Л.Л. на підставі пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) заявила самовідвід, який мотивувала тим, що вона протягом тривалого часу працювала в Апеляційному суді міста Києва разом із суддею цього суду ОСОБА_3., який займав адміністративну посаду, а саме був головою цього суду. Внаслідок тривалої спільної роботи склались стосунки, що може викликати у стороннього спостерігача, у тому числі в учасників справи, сумніви в неупередженості судді при вирішенні справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КАС суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

Пунктом 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Газета "Україна-центр" проти України" від 15 жовтня 2010 року визначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб'єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об'єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII).

У пунктах 105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб'єктивної безсторонності судді, вимога об'єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію (див. "Пуллар проти Сполученого Королівства", 10 червня 1996 року, § 32 , Звіти 1996-III).

У зв'язку з цим, навіть отримане враження щодо безсторонності судді має важливе значення, бо, іншими словами, "правосуддя повинно не лише здійснюватися; але й виглядати таким, що здійснюється». На кону стоїть довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти громадськості (див. "Де Куббер проти Бельгії", 26 жовтня 1984 року, § 26, Серія А, № 86).

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З огляду на положення пункту 4 частини 1 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, для уникнення будь-яких, навіть щонайменших, сумнівів у неупередженості судді Мороз Л.Л., чи будь-яких інших сумнівів в об'єктивному вирішенні спору, заяву судді Мороз Л.Л. про самовідвід належить задовольнити.

Керуючись статтями 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід судді Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді Мороз Лариси Леонтіїни задовольнити.

Відвести суддю Мороз Ларису Леонтіїну від участі у розгляді справи № 9901/895/18 за позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя, третя особа: Київський апеляційний суд, про скасування ухвали №3307/0/15-18 від 30 жовтня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз,

Я.О. Берназюк,

М.М. Гімон,

М.І. Гриців,

Н.В. Коваленко,

Судді Верховного Суду