Справа № 823/2353/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Руденко А.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Справа № 823/2353/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною відмови у поверненні утриманих з його грошового забезпечення судді у відставці податку на доходи фізичних осіб та військового податку;

- зобов'язання відповідача повернути позивачу утриманий з його грошового забезпечення у період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. податок на доходи фізичних осіб у сумі 30182,20 грн. та військовий податок у сумі 2515,02 грн., всього 32697,41 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, наполягаючи, зокрема на тому, що Україна є правовою державою і право є вищим за закон, що суд першої інстанції знехтував його правом на гарантоване державою звільнення від сплати податків, закріплене в Конституції України, а застосував норми Податкового кодексу України, які визнані неконституційними.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наполягає на правомірності утримання ним з грошового забезпечення позивача у 2017 році ПДФО та військового збору, оскільки неконституційними відповідні норми ПК України визнані лише у лютому 2018 року.

У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, не з'явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави передбачені КАС України для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з'явилися, в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Черкаській області (відповідач) та отримує щомісячне довічне грошове забезпечення судді у відставці.

У період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. із щомісячного довічного грошового утримання позивача відповідачем було утримано податок з доходів фізичних осіб у сумі 30182,20 грн. та військовий збір у сумі 2515,21 грн.

23.01.2018 р. позивач звернувся до відповідача з листом про повернення йому утриманих у 2017 році податків і зборів.

Листом від 06.02.2018 р. № 1744/02 відповідач відмовив у задоволенні таких вимог позивача, посилаючись на пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, який передбачає, що суми щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на перше січня звітного податкового року, - підлягають оподаткуванню в частині такого перевищення.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у поверненні утриманих сум податку та збору, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у 2017 році були чинними положення пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 щодо оподаткування грошового утримання, а тому відповідач правомірно утримав з грошового утримання позивача податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

При цьому, судом було наголошено, що на підставі рішення Конституційного Суду України 27.02.2018 р. № 1-р/2018 зазначені положення визнані неконституційним лише з 27.02.2018 р., тому протягом 2017 року довічне грошове утримання позивача правомірно оподатковувалося відповідачем.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України в редакції, чинній у 2017 році (далі - ПК України), Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 р. № 1801-V111 (далі - Закон № 1801-VІІІ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України закріплено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Згідно з пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Положення цього підпункту не застосовується до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з пунктом 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Підпунктом 1.7 пункту 161 передбачено, що звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Підпунктом 165.1.1 «е» пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримувана платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, крім випадку, визначеного підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 цього Кодексу, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії не підлягають оподаткуванню чи оподатковуються в країні їх виплати

Згідно зі ст. 7 Закону № 1801-VІІІ прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2017 року складає 1247 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 р. № 1-р/2018 (далі - Рішення КСУ № 1-р/2018) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Пунктом 2 вказаного Рішення КСУ передбачено, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, протягом 2017 року діяли положення підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 та положення 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, якими передбачалось оподаткування ПДФО і військовим збором, зокрема довічного грошового утримання судді, яке перевищує 12470,00 грн., за базою оподаткування суми грошового забезпечення в частині, що перевищує вказаний розмір.

При цьому, прийняття КСУ рішення № 1-6/2018р про визнання такими, що не відповідають Конституції України положень абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України не є підставою для визнання протиправними дій УПФУ щодо оподаткування призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання, оскільки відповідно до вказаного рішення положення статті 164 ПК України втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 р. по справі № 161/9790/17 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, він є обов'язковим для апеляційного суду при розгляді даної справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що довічне грошове утримання судді, яке виплачувалося позивачу продовж 2017 року, перевищувало 12470,00 грн., а тому у відповідача не було достатніх та необхідних правових підстав для нарахування та виплати позивачу у 2017 році довічного грошового забезпечення судді без утримання ПДФО та військового збору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що Україна є правовою державою і право є вищим за закон, що суд першої інстанції знехтував його правом на гарантоване державою звільнення від сплати податків, закріплене в Конституції України, а застосував норми Податкового кодексу України, які визнані неконституційними, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на вищезазначене.

Водночас, при розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Рішення виготовлено 21 листопада 2018 року.

Головуючий суддя

Судді: