Справа № 755/4893/18 (755/18431/15-а)
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2018 року

Київ

справа №755/4893/18 (755/18431/15-а)

адміністративне провадження №К/9901/58200/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва у складі головуючого судді Винниченко Л.М. від 18 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Федотова І.В., суддів Літвіної Н.М., Сорочки Є.О. від 17 липня 2018 року про перегляд постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2015 року у справі № 755/18431/15-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язати вчинити певні дії за виключними обставинами,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва (правонаступник Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві), в якому просив визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва та зобов'язати відповідача припинити дії щодо утримання з пенсії позивача з 01 липня 2014 року податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також виплатити незаконно утриману суму відрахувань.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2015 року, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позиція судів полягала у відсутності правових підстав для задоволення заявленого позову, оскільки відповідно до вимог Податкового кодексу України, з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи» № 71-VІІ від 28 грудня 2014 року, чинних з 01 січня 2015 року, та підрозділу 16-1 Перехідних положень Податкового кодексу України пенсія позивача підлягала оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором, що призвело до зменшення її розміру.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 січня 2017 року касаційне провадження, відкрите за касаційною скаргою ОСОБА_2, закрите, як помилково відкрите. Постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2015 року прийнята у порядку скороченого провадження, а тому відповідно до частин 9-10 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (чинного на час розгляду справи у судах) касаційному оскарженню не підлягала.

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2015 року.

Обґрунтовуючи заяву про перегляд постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2015 року за виключними обставинами, заявник посилається на те, що підставою для відмови Дніпровським районним судом міста Києва у задоволенні його позовних вимог були положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, згідно з якими до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Рішенням Конституційний Суд України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 визнано неконституційним положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що, на думку заявника, є підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2018 року, у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами відмовлено.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення з огляду на те, що визнані неконституційними положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України втрачаються свою чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, тобто з 27 лютого 2018 року, і в цьому рішенні Конституційного Суду України не зазначено про надання йому зворотної сили.

Не погодившись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність висновків судів, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2018 року і направити справу для продовження розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва.

В доводах касаційної скарги скаржник зазначає, що відповідно до статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України однією з підстав для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане. Абзац перший підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України згідно з рішенням Конституційний Суд України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 визнаний неконституційним, що означає, що вказана правова норма не відповідає Конституції України з дня її прийняття, а тому, не зважаючи на втрату її чинності з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, є підставою для перегляду судового рішення, у якому було застосовано відповідне положення закону.

Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

У визначені ухвалою строки заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Відповідачем подано до суду клопотання про заміну відповідача у справі -Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у зв'язку з реорганізацією на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2017 року № 203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві», яке згідно із статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до приписів частини першої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом першим частини п'ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

27 лютого 2018 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 1-р/2018, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, якими передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд України (далі - Конституційний Суд або Суд) є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

За приписами статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з резолютивною частиною рішення Конституційного Суду України № 1-р/2018 від 27 лютого 2018 року положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнані неконституційними, останні втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Із змісту наведеного слідує, що дія положень абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України втратила чинність з 27 лютого2018 року, при цьому така не має зворотної сили.

Тому, рішення Конституційного Суду №1-р/2018 не може бути застосовано до правовідносин з приводу виплати пенсії позивачеві, що виникли до 27 лютого 2018 року, а саме в період з липня 2014 року.

Враховуючи, що на час ухвалення постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2015 року положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України були чинними, останні втратили чинність лише з 27 лютого 2018 року, тому правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що відсутні підстави для скасування постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язати вчинити певні дії.

З огляду на викладене, касаційний суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для залишення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами без задоволення, суди не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 350 статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання відповідача у справі про процесуальне правонаступництво задовольнити, замінити Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду