Справа № 160/7820/18
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКУРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

20 листопада 2018 р. Справа № 160/7820/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Захарчук - Борисенко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авісто" про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авісто", в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління у Дніпропетровській області щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1, накладеного на підставі постанови Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 11790483;

- зобов'язати Індустріальний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління у Дніпропетровській області зняти арешт з майна ОСОБА_1, накладений на підставі постанови Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 11790483.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що у провадженні Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на виконанні знаходилось виконавче провадження №28911807 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 862 136, 35 грн. заборгованості за кредитним договором №0 від 19.05.2008 року.11.10.2018 року ОСОБА_1, перевіряючи інформацію щодо наявності в державному реєстрі іпотек запису про іпотеку дізналась про наявність іншого обтяження- арешту нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі постанови Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Згідно з відповіддю Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідач повідомив представника ТОВ «Фінансова Компанія «Авісто» про те, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-850 від 08.12.2010 виданий Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було завершено відповідно до вимог п.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» та знищено на підставі п.3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої влади від 05.07.1999. При цьому арешт накладений на майно ОСОБА_1 постановою Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції №28911807 від 26.09.2011 відповідачем не було знято. З огляду на викладене, позивач вважає, що оскільки відповідачем за наслідками закінчення виконавчого провадження №28911807 не було вчинено жодних дій встановлених чинним законодавством по зняттю арешту з майна позивача, існує необхідність звернення до суду з цим позовом та зобов'язання відповідача зняти арешт з майна ОСОБА_1.

Ухвалою суду від 23.10.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та призначено у підготовче засідання на 06.11.2018 року.

19.11.2018 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначив, що оцінка законності/протиправності дії чи бездіяльності державного виконавця і тим більше начальника державної виконавчої служби, щодо не зняття арешту з майна боржника після закінчення виконання судового рішення не може розглядатись в порядку іншого судочинства відмінного від адміністративного, в тому числі в порядку цивільного судочинства при здійсненні «судового контролю за виконанням судових рішень» в значенні розділу VII ЦПК України. Також зазначив, що виконавче провадження не лише закінчено, але й фізично знищено, що взагалі унеможливлює здійснити судом контроль законності дій державного виконавця, навіть під час виконання судового рішення.

Також у своїх додаткових поясненнях представник позивача просив здійснювати розгляд справи, призначеної на 20.11.2018 року без участі представника.

Дослідивши матеріали позовної заяви та доданих пояснень, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі, з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З матеріалів справи видно, що на виконанні в Індустріальному відділі ДВС в 2011 році перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/850 від 02.12.2010 виданий Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу у розмірі 864136,35 грн., яке в свою чергу було завершено відповідно до вимог п.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».

Дані відомості встановлено за допомогою даних АСВП, оскільки виконавче провадження знищено на підставі п.3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої влади від 05.07.1999.

11.10.2018 року представником ОСОБА_1 було направлено на електронну пошту відповідача заяву про зняття арешту з майна, відповідь на яку від відповідача не надходила.

Отже, арешт накладений на майно ОСОБА_1 постановою Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції №28911807 від 26.09.2011 відповідачем не було знято, що стало підставою звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 447 та ч. 1 ст. 448 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) зазначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 3 названого Закону серед інших виконавчих документів, примусове виконання яких здійснюється державною виконавчою службою, у пунктах 1, 11, 2 частини першої вказано виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; а в пункті 6 частини першої цієї статті згадані й постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону № 1404-VIII.

Якщо виконавче провадження відкрито і примусове виконання здійснюється державною виконавчою службою на підставі документів, передбачених у пунктах 1, 11, 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII, тобто на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, а також судових наказів; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом, то заяви та скарги розглядаються судом, який видав рішення, що перебуває на примусовому виконанні.

Аналогічна правова позиція підтверджується ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі №324/1018/17 від 20.09.2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленою пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Таким чином, суд зазначає, що у разі якщо виконавче провадження було відкрито за виконавчим листом, виданим за наслідками розгляду цивільної справи, відповідні спори мають розглядатись в порядку цивільного судочинства з огляду на приписи ст. ст. 447, 448 ЦПК України та ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Керуючись ст. ст. 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі №160/7820/18 за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авісто" про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до частини другої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Роз'яснити позивачу, що з відповідним позовом позивач має звернутися до місцевого загального суду, як такого, який видав виконавчий лист.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко