Справа № 807/523/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/2073/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Матковської З.М.,

за участі секретаря судових засідань Луців І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Дору Ю.Ю. в м. Ужгород, повне судове рішення складено 03.09.2018, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради про скасування та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративуним позовом до Ужгородської міської ради про визнання недійсним та скасування п. 6.2. рішення ХХІІІ сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради від 15.05.2018 р. №1083 щодо відмови у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою для відведення земельної ділянки під будівництво індивідуальних гаражів та одночасно просив зобов'язати Ужгородську міську раду розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 09.02.2018 року через Центр надання адміністративних послуг подав до Ужгородської міської ради заяву "Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок". Разом з заявою ним було додано копії паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, технічний паспорт на частину сараю літ "Д" та сараю літ "К" від 21.03.2016 року, та рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28.09.2017 року. Оскаржуваним рішенням відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, у зв'язку з відсутністю документів на нерухоме майно (гараж). Позивач вважає, що представив відповідачу договір міни нежитлових приміщень, за яким йому у власність перейшло 1/2 частина приміщення 3 площею 23,65 кв.м. в будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, так як суд прийшов до переконання, що позивачем до Ужгородської міської ради не було подано підтверджуючих документів щодо належності ОСОБА_2 сараїв під Літерою «К» та «Д» у АДРЕСА_1 площею 60 кв. м.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тими ж доводами, що і позовну заяву, зазначаючи при цьому, що право власності на наведені приміщення підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.09.2017р, яка набрала законної сили 10.10.2017р.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 подав до Ужгородської міської ради заяву "Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" площею 0,0060 га за адресою АДРЕСА_1.

З додатку опису встановлено, що позивачем разом із заявою додано копії паспорт та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування об'єкта та площа земельної ділянки.

В матеріалах справи наявна довідка вих. №47 від 30.03.2016 року, видана ФОП ОСОБА_3, де зазначена площу сараю 22 кв.м. під літерою «К» та 18,0 кв. метри (а не 17, 2 4кв. метри, як зазначено у викопіюванні приміщень 1, 2 , 3 сараю під летерою «Д», що сумарно складає 40 кв. метри. Жодних інших документів щодо належності позивачу сараю під літерою «К» площею 22 кв. метри за адресою АДРЕСА_1, крім рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20.08.2010 р. позивачем подано не було.

Стосовно належності позивачу сараю під літ. «Д» доказів не надано.

За результатами розгляду заяви рішення XXIII сесії VII скликання Ужгородської міської ради від 15.05.2018 року № 1083 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, у зв'язку з відсутністю належних документів на нерухоме майно.

Позивач, не погоджуючись із таким рішенням суб'єкта владних повноважень, звернувся до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходив з того, що правовідносини сторін врегульовані положеннями Земельного кодексу України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, який, зокрема, визначає порядок та підстави набуття громадянами права власності на земельні ділянки комунальної власності, підстави надання згоди чи відмови у наданні згоди на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних завданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Аналогічна правова норма закріплена в частині першій статті 122 Земельного кодексу України, відповідно до якої сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У частині першій статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Аналізуючи наведені положення та перевіряючи відповідність прийнятого Ужгородською міською радою рішення наведеним документам та встановленим обставинам, суд зазначає, що порядок розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про передачу у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності (ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України) передбачає наявність у відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування права вибору одного з рішень - надати дозвіл або відмовити у його наданні. Відповідне рішення орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування приймає за результатами такої перевірки та у разі відповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель, проектів землеустрою, затверджених у встановленому законом порядку, надає громадянину дозвіл на розроблення проекту землеустрою, а в протилежному випадку - відмовляє у наданні такого дозволу.

Судом першої інстанції встановлено і з цим погоджується суд апеляційної інстанції, що єдиною підставою для відмови Ужгородською міською радою у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку в АДРЕСА_1 є непредставлення стороною позивача належних доказів прав останнього на нерухомі об'єкти, що знаходяться на наведеній земельній ділянці.

При цьому, відповідно до статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Тобто, законом встановлено право саме власника нерухомого майна на користування земельною ділянкою, на якій це майно розміщено.

Враховуючи, що позивачем заявлені права на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна без підтвердження наявності права власності на нього, колегія суддів вважає, що відповідачем правильно встановлено невідповідність місця розташування об'єкта вимогам вищенаведеної правової норми.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів вважає, позивач виконав свій обов'язок щодо доведення обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши суду всі документи, які відповідають вимогам первинних документів та підтверджують факт здійснення позивачем господарських операцій. Натомість відповідач не виконав свій обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з огляду на що таке підлягає скасуванню.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін визначені ч. 1 ст. 316 КАС України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з повним та правильним з'ясуванням обставин справи, з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року у справі №807/523/18 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 22.11.2018.