Справа № 308/12283/18
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 про скасування дії ухвали №308/16336/13-ц від 23.09.2013 року, про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайлонного суду Закарпатської області зі скаргою на на дії та бездіяльність посадових осіб, та зобов'язання вчинення дій.

Дослідивши матеріали скарги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Як вбачається з частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Відповідно до статей 6, 126, 129 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Здійснення правосуддя в Україні регулюється конституційними нормами окремо від діяльності інших органів влади та управління.

Відповідно до вказаних положень Конституції України, рішення суду та згідно з цим дії або бездіяльність суддів з питань здійснення правосуддя (пов'язані з підготовкою, розглядом справ, виконанням рішень) не можуть бути оскаржені шляхом звернення з адміністративним позовом, тому що таке оскарження порушує принцип незалежності суддів та заборону впливу на діяльність суду.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 30.10.2018 р. подану скаргу було залишено без руху відповідно до ст.169 КАС України, оскільки суддя, встановив, що скаргу подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 122, 160, 161 КАС України. В ухвалі про залишення скарги без руху було зазначено недоліки такої, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати трьох днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху.

В ухвалі суду вказано, зокрема що заявником не чітко викладено зміст вимог і обставин, якими обґрунтовує свої вимоги. З прохальної частини скарги вбачається, що скаржник просить суд вирішити питання по суті: «прийняти до розгляду дану скаргу відповідно до вимог чинного законодавства України, виправити помилки в реєстрі, визначити порядок сплати заборгованності та для реалізації зазначеного порядку сплати заборгованості, надати йому можливість працевлаштування на території країн ЄС». Викладене в заяві вказує на те, що ОСОБА_1 фактично оскаржує рішення державної прикордонної служби України про відмову у перетинанні державного кордону України. При цьому у скарзі не було вказано, які саме дії чи бездіяльність та яких саме посадових осіб оскаржуються, та в якому процесуальному порядку звертається до суду скаржник.

На виконання цієї ухвали ОСОБА_1 подав скаргу в новій редакції, зі змісту вказаної скарги заявник вказує на те, що ОСОБА_1 рішенням державної прикордонної служби України було відмовлено у перетинанні державного кордону України, просить «відповідно до вимог чинного законодавства ст. 55 Конституції України взяти до розгляду дану скаргу та надати юридичній ситуації (забороні перетину кордону України) правову оцінку і усунути заборону-перешкоду у законний спосіб. Вирішити питання по суті: скасувати дію ухвали №308/16336/13-ц від 23.09.2013 року, де встановлено тимчасове обмеження права виїзду за кордон, шляхом винесення рішення, яке би дозволяло йому реалізовувати право на вільне пересування у межах чинного законодавства так щоб надати йому можливість працевлаштуватись на території країн ЄС.»

Отже заявник оскаржує ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.09.2013 року по справі №308/16336/13-ц за поданням старшого державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон відносно ОСОБА_1, якою вказане подання було задоволено та просить «скасувати її дію».

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду України від 02.12.1998 року, від 23.03.2011 року № 6-1386св10.

Таким чином, слід відмовити заявнику у відкритті провадження в справі за такими вимогами, оскільки КАС України не наділяє адміністративний суд першої інстанції переглядати рішення суду першої інстанції як суб'єкта владних повноважень у публічно-правому спорі в розумінні КАС України з урахуванням, встановленої цим Кодексом юрисдикції адміністративних судів.

Порядок та строки оскарження рішень, прийнятих у порядку адміністративного судочинства, регламентовані Кодексом адміністративного судочинства України, а прийнятих у порядку цивільного судочинства, регламентовані Цивільним процесуальним Кодексом України.

Як вбачається зі змісту ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.09.2013 року по справі №308/16336/13-ц, яку скаржником долучено до матеріалів скарги, ОСОБА_1 роз'яснено, що ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті адміністративного провадження у справі за скаргою з вимогами про скасування ухвали суду та роз`яснює заявнику, що він може викласти свої доводи щодо незаконності судових рішень в апеляційних скаргах на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним Кодексом України.

Крім того, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі наявності відповідних підстав ОСОБА_1 не позбавлений права звернутись до суду в порядку передбаченому статтею 447 ЦПК України.

Керуючись положеннями статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за скаргою ОСОБА_1 про скасування дії ухвали №308/16336/13-ц від 23.09.2013 року, про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош