Справа № 332/1756/18(2-а/332/23/18)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

15 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 332/1756/18(2-а/332/23/18)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді (доповідача) Іванова С.М. ,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2018 року у справі № 332/1756/18 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Скрипки Олександра Вікторовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Скрипки Олександра Вікторовича в якому просив визнати протиправними дії та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 408818, а справу закрити за відсутністю складу правопорушення.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що транспортний засіб, яким він керував не підлягав обов'язковому технічному контролю.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Учасники судового процесу в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх та без фіксування судового розгляду технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції, 20.05.2018 року інспектором Управління патрульної поліції в Запорізькій області Скрипкою Олександром Вікторовичем була прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 408818.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Fiat Doblo, державний номер НОМЕР_1, який не пройшов обов'язковий технічний контроль, чим порушив п. 31.3 Правил дорожнього руху.

На підставі вказаного, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340.00 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, позивач оскаржив її до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Запорізькій області.

Листом від 29.05.2018 року № К-1047/111/32/03-2018 вказану скаргу позивача було залишено без задоволення. Зазначено, що згідно положень п.1 ч.7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3.5 тони, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки. Також зауважено, що наведені позивачем доводи про те, що транспортний засіб Fiat Doblo, державний номер НОМЕР_1 не використовується у господарській діяльності не впливають на суть правопорушення.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеними висновками з огляду на наступні обставини.

Приписами ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов'язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Згідно п. 3 Порядку проведення обов'язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2012 року № 137, періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Відповідно до п.п. «б» п. 31.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Приписами ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що на власників транспортних засобів, зокрема вантажних автомобілів вантажопідйомністю до 3,5 тонни із строком експлуатації більше двох років або легкових автомобілів що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, покладається обов'язок по проходженню обов'язкового технічного огляду. Недотримання вказаного правила та експлуатація транспортного засобу є адміністративним правопорушенням, яке тягне за собою накладення штрафу.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивач керував транспортним засобом Fiat Doblo, державний номер НОМЕР_1, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за типом є вантажно-пасажирським категорії В, а повна його маса складає 1850.0 кг.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно розділу XVII Закону України «Про митний тариф України», за кодом 8703 класифікуються автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей (крім моторних транспортних засобів товарної позиції 8702), включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони та гоночні автомобілі.

В свою чергу, моторні транспортні засоби для перевезення вантажів класифікуються за кодом 8704.

Отже, тип автомобілю «вантажнопасажирський» і, на що не звернув увагу суд першої інстанції відмовляючи в позові, відноситься до легкового, а не вантажного автомобілю, та який, виходячи з положень ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» не підлягає обов'язковому технічному огляду.

Також, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, транспортний засіб Fiat Doblo, державний номер НОМЕР_1 не використовується для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, що в даному випадку відповідачем здійснено не було.

Відтак, виходячи з встановлених обставин справи та приписів чинного законодавства, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, що є підставою для визнання її протиправною, скасування і закриття провадження у справі.

Що стосується вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача по складенню оскаржуваної постанови, то суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено, а відповідно визнанням протиправним та скасуванням рішення суб'єкта владних повноважень і закриттям провадження у справі фактично охоплюються і вимоги щодо визнання протиправними дій по складанню оскаржуваної постанови, тому як при прийнятті зазначеного рішення, останнім надається відповідна правова оцінка, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду першої інстанції позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 704.80 грн., що підтверджується квитанцією від 08.06.2018 року № 0.0..1 та при поданні апеляційної скарги позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1057.21 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 11 від 13.08.2018 року.

Однак, відповідно до ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита (судового збору).

Отже, в даній справі, позивач був звільнений від сплати судового збору, у зв'язку з чим, сплачені ним суми за своєю правовою природою є помилково сплаченими та стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань, з урахуванням приписів ст. 139 КАС України, не підлягають.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2018 року у справі № 332/1756/18- скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 20.05.2018 року серії ЕАА № 408818, закривши провадження у даній справі.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ст. 272 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко