Справа № 806/1971/18
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1971/18

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.

16 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року (рішення ухвалене суддею Панкеєвою В.А. в м.Житомир, повний текст судового рішення складено 06 червня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання затвердити проект землеустрою та надати у власність земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, яка полягає у відмові затвердити ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Ліщинської сільської ради, кадастровий номер НОМЕР_1;

- зобов'язати відповідача затвердити проект землеустрою та надати йому у власність земельну ділянку площею 1,0 га для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.11.2015 відповідач видав наказ про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0 га. Зазначає, що після розробки проекту землеустрою звертався до Держгеокадастру у Житомирській області для затвердження. Листом від 16.11.2017 № Г-15578/0-11874/6-17 відповідач відмовив у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв'язку з наявними недоліками. Після усунення недоліків позивач повторно подав проект для затвердження, на що отримав повторну відмову з інших підстав. Вважає відмову відповідача незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року позов задоволено частково.

Суд першої інстанції визнав протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмови ОСОБА_2 у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0 га для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язав Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо затвердження проекту землеустрою та прийняти рішення на підставі норм чинного законодавства.

В решті позовних вимог суд першої інстанції відмовив за безпідставністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду в частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо затвердження проекту землеустрою та прийняти нове рішення, яким зобов'язати відповідача затвердити проект землеустрою та надати позивачу у власність земельну ділянку площею 1,0 га для ведення особистого селянського господарства. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення, яке неефективно захищає його порушене право.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання представник відповідача не прибув, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,00 га для особистого селянського господарства на території Ліщинської сільської ради.

Листом від 16 листопада 2017 року № Г-15578/0-11874/6-17 відповідач повідомив, що у наданій позивачем заяві виявлено недоліки у розробці проекту землеустрою, а саме: невідповідність дати складання акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання додатку 2 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 списку межових знаків переданих на зберігання та крокам межових знаків та їх невідповідність вимогам п.3.1 вищевказаної Інструкції. Одночасно, запропоновано позивачу звернутись до розробника документації із землеустрою для усунення виявлених зауважень, після чого повторно заявити про затвердження документації (а.с.9).

Після внесення виправлень до проектної документації позивач повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про затвердження проекту землеустрою.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 09.02.218 № Г-240/0-534/0/22-18 повідомило позивача про те, що у наданій позивачем заяві виявлено недоліки у розробці проекту землеустрою, а саме: засоби вимірювальної техніки повинні бути внесені до реєстру апаратури супутникових радіонавігаційних систем відповідно до пункту 6 Порядку використання апаратури супутникових радіонавігаційних систем під час проведення топографогеодезичних, картографічних, аерофотознімальних, проектних, дослідних робіт і вишукувань та кадастрових зйомок, затвердженого постановою КМУ від 13.07.1998 № 1075 і підпункту 8 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою КМУ від 14.01.2015 № 15; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки пронумерувати та прошити враховуючи вимоги ст.50 Закону України "Про землеустрій". У зв'язку з цим Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області запропонувало позивачу після усунення недоліків повторно звернутись із заявою для затвердження проекту землеустрою (а.с.10).

Не погодившись із наданою відповідачем відповіддю, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, оскільки відповідачем вчинялись дії щодо розгляду заяв позивача та надано відповідь на них. Разом з тим суд першої інстанції визнав протиправними дії відповідача, які полягали у неналежному розгляді заяв позивача та у не прийнятті відповідного рішення за результатами їх розгляду, що свідчить про неналежне виконання суб'єктом владних повноважень своїх функціональних повноважень та обов'язків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ч.2 ст.116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України визначено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: надати дозвіл; надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Перелік документів, які повинен подати заявник, визначений законом. Вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені законом, забороняється. Підстави відмови у наданні дозволу є вичерпними. Відтак, будь-які дії, спрямовані на отримання від особи, яка звернулася за дозволом, додаткових матеріалів, в тому числі їх уточнення, прямо суперечать закону та є протиправними.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту. Водночас, у частині 7 статті 118 ЗК України не визначено, в якій саме правовій формі вирішується це питання. Зокрема, чи необхідно приймати відповідне рішення органу з цього питання чи достатньо відповіді у формі листа.

У частині 9 статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її надання.

Відповідно до ч.8 ст.186-1 ЗК України у висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунуто недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Приписами ч.7 ст.186-1 ЗК України встановлено, що при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій".

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Статтею 50 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судами встановлено, що позивач неодноразово звертався до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,00 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

За результатами розгляду заяв відповідач листами від 16.11.2017 № Г-15578/0-11874/6-17 та від 09.02.2018 №Г-240/0-534/0/22-18 відмовив позивачу в затвердженні проекту землеустрою.

Зі змісту зазначених листів вбачається, що вони містять різні обґрунтування та підстави відмови у затвердженні розробленого позивачем проекту землеустрою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що неналежний розгляд заяви позивача та не прийняття відповідного рішення за результатами розгляду розцінюється як неналежне виконання суб'єктом владних повноважень своїх повноважень із недотриманням вимог чинного законодавства, що є порушенням основоположних принципів, викладених у статті 19 Конституції України.

Також, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що повторна відмова відповідача листом від 09.02.2018 № Г-240/0-534/0/22-18, вмотивована іншими причинами, що суперечить нормам чинного земельного законодавства України.

Щодо вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою та надати у власність земельну ділянку, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просив суд втрутитися у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо затвердження проекту землеустрою, оскільки задоволення вказаної позовної вимоги фактично порушить закріплені законом виключні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та зобов'яже вчинити дії поза встановленою чинним законодавством процедурою.

Відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги в частині зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою та надати у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції, щодо того, що належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області обов'язку повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0 га для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 листопада 2018 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Іваненко Т.В. Шидловський В.Б.