Справа № 810/1416/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №810/1416/18 Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області

на рішення Київського окружного адміністративного суду міста від 05 липня 2018 року

у справі №810/1416/17 (розглянутої за правилами спрощеного провадження)

за позовом ОСОБА_3

до відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області

про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу від 19.12.2017 №2289 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області" в частині попередження про неповну посадову відповідність начальника ІТТ №9 ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки службова дисципліна ним не порушувалась, а дисциплінарне стягнення застосовано незаконно.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду міста від 05 липня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 4 наказу від 19.12.2017 № 2289 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Головного управління Національної поліції в Київській області" в частині попередження про неповну посадову відповідність начальника ІТТ №9 ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_3. Стягнуто сплачений судовий збір на користь ОСОБА_3.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач діяв у межах та у спосіб передбачений законом, а позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у відповідності до вимог чинного законодавства відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу позивачем не надано.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 проходив службу в Національної поліції України. Наказом №167-ОС від 15.04.2016 позивача призначено на посаду начальника ІТТ № 9 ГУНП України в Київській області.

06 вересня 2017 року з прокуратури Київської області до Головного управління Національної поліції в Київській області надійшла вказівка від 31.08.2017 вих.№16-751 вих-17, про усунення вимог Закону України «Про попереднє ув'язнення» та іншого законодавства, що регламентує діяльність ізоляторів тимчасового тримання.

Відповідно до зазначеної вказівки за результатами перевірки було зауважено, що місцевими прокурорами в діяльності діючих ІТТ упродовж поточного року виявлені грубі та систематичні порушення вимог КПК України, Кодексу цивільного захисту України, Законів України «Про попереднє ув'язнення» та «Про національну поліцію», а також інших нормативно-правових актів.

Зокрема, у ході перевірки діяльності ІТТ №9 ГУ, працівниками прокуратури області виявлені наступні недоліки:

- поміщені особи не ознайомлюються зі своїми правами та обов'язками, розпорядком дня та правилами внутрішнього розпорядку, про що свідчить відсутність відповідних розписок в особових справах;

- незважаючи на рекомендацію лікарів Таращанської ЦРЛ, щодо неможливості перебування в ІТТ адмінзатриманого ОСОБА_4 та видачею 18.08.2017 довідки про неможливість перебування в умовах ІТТ, останнього було звільнено лише через дві доби;

- виявлено, що 20.08.2017 відповідно до журналу камерного розміщення утримуваних, арештованого ОСОБА_5 поміщено до камери №9, але під час обходу встановлено, що останнього безпідставно переведено до камери №4.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції №1710 з метою перевірки інформації викладеної у вказівці, призначено проведення службового розслідування, за результатами якого було складено висновок, який був затверджений 04.10.2017 начальником Головного управління Національної поліції в Київській області.

На підставі зазначеного висновку наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 05.10.2017 №1780 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Головного управління Національної поліції в Київській області» (пункт 1) за порушення службової дисципліни, яке виразилось у порушенні статей 7,8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, а саме: статті 18 Закону України «Про національну поліцію», вимог пункту 18.21 та 18.22.3 Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 №60 дск, що виразилось у неналежному контролі за діями підлеглих, начальникові ІТТ №9 майору поліції ОСОБА_3 оголошено сувору догану.

Не погодившись з вказаним стягненням, позивач 24.10.2017 (вх.№7642) подав до Головного управління Національної поліції в Київській області рапорт щодо неналежного проведення службового розслідування окремими працівниками Головного управління.

На підставі вказаного рапорту проведено службове розслідування за результатами було складено висновок, який був затверджений 28.11.2017 начальником Головного управління Національної поліції в Київській області.

Наказом Головного управління національної поліції в Київській області від 19.12.2017 №2289 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області»:

- пункти 1 і 2 наказу Головного управління від 05.10.2017 №1780 скасовано та визнано такими, що втратили чинність (пункт 1);

- за порушення службової дисципліни, статей 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства та належного контролю за діями підлеглих, а саме: підпунктів 1, 2 пункту 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», підпункту 18.22.3 пункту 18.22 Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 № 60 дск, пункту 1, 2 розділу II, пункту 3 розділу III Положення про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 26.01.2016 № 50, підпункту 3.10 пункту 3, пункту 5 Положення про Ізолятори тимчасового тримання ГУНП в Київській області, затвердженого наказом Головного управління від 26.08.2017 № 1003, що виразилося у неналежному контролі за діями підлеглих та роботою ізолятора тимчасового тримання, нерозробленні службової документації в системі професійного навчання, неналежній перевірці службових зошитів та якості їх ведення, неорганізації проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни підлеглими працівниками, невжитті невідкладних заходів щодо пошуку особи, яка відбувала адміністративне стягнення та була звільнена з ізолятора тимчасового тримання з порушенням вимог нормативних документів, начальника ІТТ № 9 ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_3 наказано попередити про неповну посадову відповідальність (пункт 4).

Не погоджуючись з зазначеним наказом Національної поліції України позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку про протиправність дій Національної поліції України, що виразилось у безпідставному та необґрунтованому звільненні позивача з займаної посади.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до вимог статті 3 Закону України "Про Національну поліцію" у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з приписами статті 58 Закону України "Про Національну поліцію" призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

У відповідності до статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до вимог статті 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Разом з тим, розділом XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що законодавцем передбачена, що національна поліція є структурою Міністерства внутрішніх справ і в питаннях своєї діяльності та проходження служби поліцейськими керується в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ. Отже, нормативно-правові акти, які прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про неї, мають застосовуватися, як норми спеціального права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно дотримання службової дисципліни, її сутність, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з вимогами ст. 12 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Нормами ст. 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, яким відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. Відповідно до діючих норм встановлюється тримісячний термін для оскарження наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що з наказом про попередження про неповну посадову відповідність позивача не ознайомлювали.

Відповідно до змісту оскаржуваного рішення вбачається, що порушення позивачем вимог чинного законодавства, на думку відповідача, виразилось у:

- у неналежному контролі за діями підлеглих та роботою ізолятора тимчасового тримання;

- нерозробленні службової документації в системі професійного навчання, неналежній перевірці службових зошитів та якості їх ведення;

- неорганізації проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни підлеглими працівниками;

- невжитті невідкладних заходів щодо пошуку особи, яка відбувала адміністративне стягнення та була звільнена з ізолятора тимчасового тримання з порушенням вимог нормативних документів.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимоги п.п.18.22.3 п.18.22 Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 № 60 дск, яким визначено що начальники ІТТ, їх заступники - щоденно здійснюють контроль за організацією та несенням служби з охорони затриманих і взятих під варту осіб.

Згідно з матеріалів справи вбачається, що 11.08.2017 до ІТТ №9 було поміщено ОСОБА_4 на якого за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком 12 діб.

Відповідно до довідки Рокитнянської центральної районної лікарні від 11.08.2017 №.1382, ОСОБА_4 на момент огляду лікарями (неврологом, кардіологом, терапевтом) був здоровий.

Відповідно до довідки виданої Таращанською центру первинної медичної допомоги №221 від 18.08.2017 у ОСОБА_4 виявлено вегето-судинну дистонію по змішаному типу. Крім того, у вказаній довідці зазначено, що підстав для госпіталізації не виявлено та останній може утримуватися в ізоляторі тимчасового тримання.

Згідно Журналу реєстрації виведення затриманих і взятих під варту осіб від 18.08.2017 ОСОБА_4 було виведено для проведення медичного огляду в Таращанській ЦРЛ. Після проведення медичного огляду ОСОБА_4 поставлено діагноз: нейроциркулярна дистонія та вказано, що останній потребує амбулаторного лікування за місцем проживання.

В подальшому ОСОБА_3 особисто провів розмову з ОСОБА_4 щодо проходження ним лікування та продовженням відбування адміністративного арешту, на що останній вказав, що відмовляється від лікування та був доставлений до ІТТ №9

20 серпня 2017 року під час чергування ОСОБА_7, ОСОБА_4 поскаржився на стан свого здоров'я та повідомив, що може втратити свідомість. З вказаної причини, ОСОБА_7 переглянув адміністративну справу ОСОБА_4 та помітив там медичну довідку в якій було зазначено, що останній може проходити лікування за місцем проживання. В подальшому, на підставі вказаної довідки ОСОБА_7 звільнив ОСОБА_4 від відбування покарання.

На думку відповідача вказане порушення виразилось у тому, що 20.08.2017 року ОСОБА_4, який відбував адміністративний арешт, було протиправно звільнено з ІТТ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень позивачем та звертає увагу на те, що 20.08.2017 року, в момент звільнення ОСОБА_4, позивач перебував у місті Києві на нараді і фізично не був присутній на робочому місці. Безпосередньо звільнив ОСОБА_4, який у ІТТ відбував адміністративний арешт, не позивач, а його підлеглий ОСОБА_7 Про вказану подію позивач дізнався по телефону від ОСОБА_7 близько 18.00 20.08.2017 року. Жодних доказів які свідчать про те, що позивачем надавалась вказівка своєму підлеглому звільнити ОСОБА_4 відповідачем не надано.

Крім того підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності стало нерозроблення службової документації в системі професійного навчання, неналежній перевірці службових зошитів та якості їх ведення.

Відповідно до ст.72 Закону України «Про національну поліцію» професійне навчання поліцейських з складається в тому числі з службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.105 Закону України «Про національну поліцію» фінансування і матеріально-технічне забезпечення поліції здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом.

Однак незважаючи на зазначені норми закону жодних Журналів для ведення працівників ІТТ №9, в тому числі Журналу обліку відвідування та успішності поліцейських зі службової підготовки протягом 2015-2017 років не отримували. Всі наявні Журнали, які ведуться в ІТТ №9 виготовлено власноручно.

Зазначена обставина також не була врахована відповідачем при проведенні службового розсування та винесенні оскаржуваного рішення.

Також у висновки службового розслідування на підставі якого позивача було притягнуто до Дисциплінарної відповідальності стало неорганізація проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни підлеглими працівниками.

Проте колегія сіддів погоджується з висновкми суду першої інстанції, що висновки відповідача щодо того, що позивач, як начальник ІТТ № 9 не ініціював питання про притягнення ОСОБА_7 до відповідальності є необґрунтованими.

Відповідно до Положення про Ізолятори тимчасового тримання ГУ НП Київської області контроль за діяльністю ІТТ здійснює відділ діяльності ІТТ.

Таким чином, ОСОБА_3 не міг сам провести перевірки підпорядкованого ІТТ № 9, оскільки є зацікавленою стороною.

Крім того відразу після того, як ОСОБА_3 дізнався про проведення прокуратурою Київської області перевірки доповів начальнику відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання ГУ Національної Поліції в Київській області старшому лейтенанту Богуславському І.В та роз'яснив факти, які виявлені у вигляді порушень щодо незаконного утримання ОСОБА_4 в ІТТ № 9 за станом його здоров'я. Після телефонної доповіді позивач отримав відповідь, що відділ організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання самостійно проведе відповідні перевірки при надходженні до них відповідного подання.

Саме позивачем було ініційовано повторну перевірку щодо законності перебування арештованого ОСОБА_4 в ІТТ після притягнення старшого чергового інспектора Даценка В.А. до відповідальності.

За таких обставин суд вважає твердження відповідача про те , що позивачем не вжито заходів неорганізації проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни підлеглими працівниками є необґрунтованими.

Щодо невжиття невідкладних заходів щодо пошуку особи, яка відбувала адміністративне стягнення та була звільнена з ізолятора тимчасового тримання з порушенням вимог нормативних документів колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.08.2017 ОСОБА_3 видав наказ про повернення ОСОБА_4 до ІТТ для продовження відбування адміністративного арешту. В подальшому позивач звернувся до Таращанського центру медико-санітарної допомоги з проханням надати офіційне роз'яснення медичної довідки №221 від 18.08.2017 яка була видана ОСОБА_4 Після отримання роз'яснення було встановлено, що адмінарештований ОСОБА_4 міг утримуватися в умовах ізолятора тимчасового тримання.

З огляду на викладене є безпідставними твердження відповідача, про те, що позивач не вжив невідкладних заходів щодо пошуку особи, яка відбувала адміністративне стягнення та була звільнена з ізолятора тимчасового тримання з порушенням вимог нормативних документів.

Враховуючи викладене оскаржуване рішення стосовно ОСОБА_3 було прийнято необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що пункт 4 наказу № 2289 від 19.12.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Головного управління Національної поліції в Київській області»" в частині попередження про неповну посадову відповідність начальника ІТТ №9 ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_3 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 9 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів вважає хибними посилання апелянта на ту обставину, що позивачем була допущено порушення вимог Дисциплінарного статуту, що виразилось у неналежному контролі з діями підлеглих, оскілки зазначені посилання спростовуються встановленими обставинами справи та ініціюванням самого позивача щодо проведення службового розслідування та покарання винних осіб, що допустили неправомірні дії.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду міста від 05 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 20 листопада 2018 року.

v