Справа № 0440/4975/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2018 року Справа № 0440/4975/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
позивача представника позивача представника відповідача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді
05.07.2018 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної фіскальної служби України, в якій просив, з урахуванням уточненої позовної заяви:
- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. Голови ДФС України ОСОБА_8 від 12.01.2018 р. № 52-о про звільнення з 15.01.2018 р. підполковника податкової міліції ОСОБА_3 начальника Управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Луганській області ГУ ДФС у Луганській області (М-110702) з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України у запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом «г» (через скорочення штатів) при відсутності можливості подальшого використання на службі пункту 64 Положення;
- поновити підполковника податкової міліції ОСОБА_3 (М-110702) на посаді начальника Управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Луганській області ГУ ДФС у Луганській області.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що його було звільнено за п. 64 «г» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» у звязку зі скороченням штатів. Позивач зазначає, що відповідач був зобов'язаний дотримуватись порядку звільнення визначеного чинним законодавством, а саме повинен був дослідити обставини можливості подальшого використання позивача на службі. Лише за умови дослідження таких обставин при звільненні на підставі підп. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, процедура звільнення буде правомірною.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
04.09.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що у звязку із зміною організаційної структури наказом ГУ ДФС від 13.02.2018 року №15-ф Про введення в дію переліку змін №1 до штатного розпису ГУ ДФС на 2018 рік введено в дію 15.01.2018 року перелік змін №1 до штатного розпису ГУ ДФС. Відповідно до введеного в дію переліку змін №1 до штатного розпису ГУ ДФС, зі складу структури повністю виведено управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Луганській області (у складі 2 відділи та організаційно-аналітичний сектор) та введено до штатного розпису відділ внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Луганській області (у складі чотирьох секторів). Відповідно до штатного розпису у відділі внутрішньої безпеки - посади заступника начальника не передбачено. Враховуючи вищевказані документи щодо реорганізації підрозділів у територіальних органах ДФС посади позивача вже не існує, а тому поновити позивача на його колишній посаді не виявляється можливим.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2018 року вирішено розглядати адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді - за правилами загального позовного провадження.
27.09.2018 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив відповідача є безпідставним та необґрунтованим, з огляду на те, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. ОСОБА_8, позивач зазначає, що його не було попереджено про можливе наступне звільнення із займаної посади, та не було також зазначено, які вакантні посади можуть бути йому запропоновані.
13.11.2018 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких було підтримано позицію, викладену у письмовому відзиві на позовну заяву, та зазначено, що відповідь на відзив позивача жодним чином не спростовує твердження та аргументи відповідача стосовно суті позовних вимог, а викладені в ній заперечення не відповідають фактичним обставинам справи.
13.11.2018 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні, позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на письмовий відзив та на заперечення на відповідь на відзив, що містяться в матеріалах справи, у зв'язку з чим у задоволенні позовної заяви просили відмовити.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що наказом в.о. Голови Державної фіскальної служби України № 3043-о від 20.12.2017 року підполковника податкової міліції ОСОБА_3 з 26 грудня 2017 року призначено на посаду начальника управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Луганській області Головного управління ДФС у Луганській області.
ОСОБА_9о. Голови ДФС України ОСОБА_8 від 12.01.2018 року № 52-о, відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року №114 (із змінами): звільнено 15 січня 2018 року підполковника податкової міліції ОСОБА_3 (М-110702) з посади начальника управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Луганській області Головного управління ДФС у Луганській області.
Підставою звільнення зазначено підпункт «г» (через скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року №114 (із змінами).
Вважаючи наказ В.о. Голови ДФС України ОСОБА_8 від 12.01.2018 року № 52-о «Про звільнення ОСОБА_3О.» протиправним та незаконним, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.
Правомірність підстав, законність та обґрунтованість звільнення позивача наказом В.о. Голови ДФС України ОСОБА_8 від 12.01.2018 року № 52-о «Про звільнення ОСОБА_3О.», є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у тому числі звільнення зі служби, регулюється Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення № 114).
Відповідно до Положення № 114 до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.
Відповідно до пункту 10 Положення, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
За приписами пункту 64 "г" Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
Згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані лише у разі зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з частинами першою та третьою статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Так, пунктом 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова № 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення пункту 64 "г" Положення № 114, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.
В аспекті спірних правовідносин судом вбачається те, що при вирішенні цього спору відповідачем не з'ясовано питання щодо можливого використання позивача на службі як однієї з умов, з якою пов'язано звільнення за пунктом 64 «г» Положення, та не було запропоновано йому інші посади для працевлаштування (з огляду, зокрема, на стаж його роботи та рівень кваліфікації чи інші обставини, які мають значення для того, щоб залишитись на службі).
Крім того, суд зазначає, що, відповідно до організаційної структури Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на 2018 рік, затвердженого В.о. голови Державної фіскальної служби України 29 січня 2018 року, посада начальника Управління внутрішньої безпеки, з якої було звільнено ОСОБА_3, скорочена не була.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що Державною фіскальною службою України при звільненні позивача не було дотримано гарантій, передбачених КЗпП та Положення №114, а тому, суд дійшов висновку про протиправність наказу В.о. Голови ДФС України ОСОБА_8 від 12.01.2018 року № 52-о «Про звільнення ОСОБА_3О.» в частині звільнення ОСОБА_3 з податкової міліції Державної фіскальної служби України за п. 64 «г» через скорочення штатів.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Разом з тим, згідно з п. 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.
Таким чином, аналізуючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що наказ В.о. Голови ДФС України ОСОБА_8 від 12.01.2018 року № 52-о «Про звільнення ОСОБА_3О.», яким було звільнено позивача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позивач ОСОБА_3, у відповідності до ч. 1 ст. 235 КЗпП та п. 24 Положення № 114, підлягає поновленню на посаді.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Визнати протиправним та скасувати наказ в.о. Голови ДФС України ОСОБА_8 від 12.01.2018 р. № 52-о про звільнення з 15.01.2018 р. підполковника податкової міліції ОСОБА_3 начальника Управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Луганській області ГУ ДФС у Луганській області (М-110702) з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України у запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом «г» (через скорочення штатів) при відсутності можливості подальшого використання на службі пункту 64 Положення;
Поновити підполковника податкової міліції ОСОБА_3 (М-110702) на посаді начальника Управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Луганській області ГУ ДФС у Луганській області.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Повний текст рішення суду складений 22 листопада 2018 року.

Суддя ОСОБА_1