Справа № 460/2862/18
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

20 листопада 2018 року

м. Рівне

№460/2862/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву Малого приватного підприємства «Електронмашсервіс» до Державної служби геології та надр України про зобов’язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Мале приватне підприємство «Електронмашсервіс», звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позов до відповідача, Державної служби геології та надр України, про зобов’язання відповідача продовжити термін дії спеціального дозволу №2447 від 23.04.2001 на підставі заяв ПАТ «Дашуківські бентоніти» від 12.07.2017 (реєстраційний номер 12060/02/12-17) та від 30.03.2018 (реєстраційний номер 7425/02/12-18).

Відповідно до п.п. 4, 6 ч. 1, ч. 2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема: чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.

Так, завданням адміністративного судочинства, згідно з ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама лише участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв’язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов’язує надавати такі послуги виключно суб’єкта владних повноважень, і спір виник у зв’язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб’єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв’язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб’єкта владних повноважень або іншої особи.

При цьому, п.7 ч.1 ст.4 КАС України передбачено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду, термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Тобто, суд, який розглянув справу, що не належить до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, за змістом вказаних статей справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб’єкта (суб'єктів), та на останнього (останніх) покладено обов’язок виконувати вимоги та приписи.

Тобто, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що єдиною та необхідною правовою підставою для віднесення спору до публічно-правового є одночасна сукупність наступних умов: 1) однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень, тобто орган державної влади або орган місцевого самоврядування чи установа, якій державою делеговано виконання відповідних владно-розпорядчих функцій; 2) спірні правовідносини виникли у зв'язку зі здійсненням ним владно-управлінських функцій; 3) перебування сторін спору у відносинах влади-підпорядкування.

Разом з тим, ст.15 Цивільного кодексу України, (далі - ЦК України), передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, (далі - ГПК України), господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Статтею 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ст.116 ЦК України, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); 3) вийти у встановленому порядку з товариства; 4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; 5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Як слідує із обґрунтування позову, позивач є акціонером ПАТ «Дашуківські бентоніти» з часткою в статутному капіталі 2,13%.

Згідно з п.3.3 Статуту ПАТ «Дашуківські бентоніти», предметом діяльності товариства є видобування бентонітової глини, полигорскіпу, виробництво та збут бентонітового порошку, бентоглини та інше.

З метою провадження господарської діяльності ПАТ «Дашуківські бентоніти» був отриманий спеціальний дозвіл на користування надрами №2447 від 23.04.2001 на видобування глини бентонітової у Родовищі Черкаське (ділянка Дашуківська), термін дії якого закінчився 23.04.2016.

20.08.2018 від інших акціонерів ПАТ «Дашуківські бентоніти» позивачу стало відомо, що правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» неодноразово зверталося до відповідача із заявами та пакетами необхідних документів з метою продовження терміну дії спеціального дозволу, а саме: 12.07.2017 (реєстраційний номер заяви 12060/02/12-17) та 30.03.2018 (реєстраційний номер заяви 7425/02/12-18). Проте, відповідач відмовив в задоволенні вказаних заяв своїми рішеннями від 14.08.2018 (реєстраційний номер 17357/03/12-17) та від 13.04.2018 (реєстраційний номер 6473/02/12-18) відповідно. Вказані відомості оприлюдненні на офіційному веб-сайті відповідача в мережі Інтернет.

Вказані відмови позивач вважає протиправними, оскільки на підставі п.14 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615, відповідач був зобов’язаний продовжити термін дії спеціального дозволу на користування надрами №2447 від 23.04.2001, виданого ПАТ «Дашуківські бентоніти», на підставі поданих товариством заяв.

При цьому, позивача вказує, що жодних документів чи пояснень з даного приводу від правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» отримати не вдалося.

Згідно з ст.25 Закону України «Про акціонерні товариства» до прав акціонера належать, зокрема, право на: участь в управлінні акціонерним товариством; отримання дивідендів; отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства.

Таким чином, позивач вказує, що відсутність спеціального дозволу на користування надрами у ПАТ «Дашуківські бентоніти» позбавляє його як акціонера вказаного товариства права на отримання дивідендів.

Аналізуючи предмет та підстави позову, в контексті викладених вище норм права, суд зазначає, що позивач оскаржує до адміністративного суду бездіяльність суб'єкта владних повноважень - відповідача, щодо продовження дії спеціального дозволу на користування надрами №2447 від 23.04.2001, виданого ПАТ «Дашуківські бентоніти», у зв’язку з тим, що відсутність у товариства такого дозволу позбавляє його права на отримання дивідендів.

Тобто, звернення позивача до суду із цим позовом спричинене необхідністю захисту його прав не у сфері публічно-правових відносин, а його корпоративних та майнових прав, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, зокрема: вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що заявлений спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами ГПК України для розгляду корпоративних спорів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Одночасно суд звертає увагу на те, що згідно з п.3 ч.1 ст.7 Закону України “Про судовий збір”, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Долученим до позовної заяви оригіналом квитанції №0.0. від 01.11.2018 підтверджується, що позивачем при поданні даного позову до суду сплачений судовий збір в сумі 1762грн.

Оскільки клопотання позивача про повернення судового збору відсутнє, то питання щодо його повернення судом не вирішується.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 170, статтями 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Малого приватного підприємства «Електронмашсервіс» до Державної служби геології та надр України про зобов’язання Державної служби геології та надр України продовжити термін дії спеціального дозволу на користування надрами №2447 від 23.04.2001 на підставі заяв ПАТ «Дашуківські бентоніти» від 12.07.2017 (реєстраційний номер 12060/02/12-17) та від 30.03.2018 (реєстраційний номер 7425/02/12-18).

Роз’яснити Малому приватному підприємству «Електронмашсервіс», що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п’ятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Суддя Комшелюк Т.О.