Справа № 325/1664/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року

Київ

справа №325/1664/16-а

адміністративне провадження №К/9901/42774/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Кравчука В.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 325/1664/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приазовському районі Запорізької області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Приазовського районного суду Запорізької області, прийняту 27 грудня 2016 року ОСОБА_2 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, прийняту 04 квітня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого - Юрко І.В., суддів Чумака С.Ю.., Шальєвої В.А.,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Приазовського районного суду Запорізької області з позовом до Управління пенсійного фонду України в Приазовському районі Запорізької області, в якому просив визнати протиправними дії УПФУ в Приазовському районі Запорізької області щодо відмови у призначенні йому пенсії за інвалідністю та зобов'язати пенсійний орган призначити йому пенсію як інваліду ІІ групи відповідно до ч.4 ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком з врахуванням відповідних надбавок, підвищення, збільшення з 08 листопада 2016 року.

Постановою Приазовського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України у Приазовському районі Запорізької області та отримує пенсію по інвалідності 2 групи, призначену відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2262).

08 грудня 2016 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України в Приазовському районі Запорізької області з заявою щодо призначення йому пенсії відповідно до статті 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням всіх надбавок, підвищень чи збільшень, які передбачені інваліду війни ІІ групи.

Пенсійний орган листом за № 29/Г-9 від 18 листопада 2016 року відмовив позивачу в задоволенні його заяви.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням пенсійного органу та оскаржив його до суду.

ОСОБА_1 не ставить питання про перехід на інший вид пенсії, а просить призначити йому пенсію по інвалідності на підставі статті 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту - Закон № 1788) у розмірі, зазначеному у вказаній нормі.

При цьому, позивач отримує пенсію по інвалідності 2 групи, призначену відповідно до статті 21 Закону № 2262.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, висновки якого підтримав апеляційний суд, виходив із того, що оскільки позивачу призначена пенсія по інвалідності за Законом № 2262, та про перехід на інший вид пенсії позивач заяви до пенсійного органу не подавав, а тому пенсія йому розраховується на підставі цього Закону.

У поданій касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій у даній справі та задовольнити позовні вимоги.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач заперечив проти її задоволення, оскільки вважає її необґрунтованою.

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, враховуючи межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до преамбули Закону № 2262 цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Оскільки позивачу призначена пенсія по інвалідності за Законом № 2262, та про перехід на інший вид пенсії позивач заяви до пенсійного органу не подавав, а тому пенсія йому розраховується на підставі цього Закону.

Відповідно до статті 63 Закону № 2262 перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв'язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

З заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії позивач до пенсійного органу не звертався.

Підстави для застосування іншого порядку визначення розміру пенсії позивачу, ніж передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відсутні.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідач, відмовляючи у застосуванні іншого порядку визначення позивачу пенсії по інвалідності за Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», діяв у межах та у спосіб, визначені Законом.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Суди ухвалили судові рішення, правильно застосувавши норми матеріального права та не допустили порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приазовського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року у справі № 325/1664/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

В.М Кравчук

Судді Верховного Суду