Справа № 607/10010/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року

Київ

справа №607/10010/16-а

адміністративне провадження №К/9901/15542/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Кравчука В.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 524/10396/15-а

за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, прийняту 03 лютого 2017 року у складі судді Стельмащук П.Я. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду, прийняту 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого - Гулида Р.М., суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Тернопільського ОУПФ України Тернопільської області про визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду, прийняту 16 травня 2017 року скасовано постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2017 року. Позов залишено без розгляду.

Суди встановили, що з 28 квітня 2010 року ОСОБА_1 Управлінням Пенсійного фонду України в місті Тернополі призначено пенсію за віком, згідно із Законом України "Про державну службу".

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 25 лютого 2015 року у справі № 607/1548/15-а, яка залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2015 року, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 28 квітня 2010 року з розрахунку 90 відсотків заробітку з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань та суми індексації заробітної плати, які враховуються при обчисленні пенсії та з яких сплачено страхові внески, з урахуванням фактично отриманих сум відповідно до Закону України "Про державу службу".

На виконання судового рішення Управлінням Пенсійного фонду України в місті Тернополі ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії з 28 квітня 2010 року. Доплату по проведеному перерахунку в сумі 57758,88 грн. було виплачено 10 грудня 2015 року.

16 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про проведення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати частини пенсії виконання постанови Тернопільського міськрайонного суду від 25 лютого 2015року у справі № 607/1548/15-а.

Листом Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 22 серпня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у проведенні та нарахуванні компенсації втрати частини доходу з посиланням на відсутність підстав для виплати такої компенсації.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач знав або міг дізнатись про невиплату йому компенсації при отриманні сум перерахованої пенсії ще 10 грудня 2015 року. Оскільки позов подано 09 вересня 2016 року, строк звернення до суду пропущено. Поважних причин пропуску строку не встановлено, а тому позов залишено без розгляду.

У касаційній скарзі позивач заявив вимогу про скасування судових рішень та задовольнити позов.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на порушення судами норм процесуального та матеріального права.

Суд, переглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскарженого рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки відсутні підстави для його скасування.

Підстав для перегляду рішення суду першої інстанції немає, оскільки воно не було переглянуте по суті судом апеляційної інстанції, тобто апеляційного перегляду справи не відбулось. При цьому частина 1 статті 328 КАС України передбачає право на оскарження в касаційному порядку рішення суду першої інстанції лише після апеляційного перегляду справи.

Згідно з частиною 2 статті 99 КАС (у редакції, чинній на час звернення з позовом) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач стверджує, що про порушення своїх прав він дізнався з листа ПФУ 10 серпня 2016 року, а тому, звернувшись з позовом 09 вересня 2016 року, він не пропустив шестимісячний строк.

Також, позивач зазначає, що отримавши кошти у грудня 2015 року, він не знав про їх складові, а отже не знав і про те, що в складі цих коштів була відсутня компенсація. Тому, за твердженням позивача, про порушення своїх прав він не знав у грудні 2015 року, як помилково вважає суд апеляційної інстанції.

З таким твердженням позивача суд не погоджується.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Враховуючи, що ПФУ виплатило пенсійні кошти на виконання судового рішення позивачу у грудні 2015 року, виплата компенсації мала б здійснюватись у відповідний місяць.

Суд звертає увагу, що за змістом частини 2 статті 99 КАС строк для звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отримавши у грудні 2015 року на виконання судових рішень суми коштів (пенсії) та не отримавши сум компенсації у відповідні місяці, позивач дізнався, або принаймні повинен був дізнатись (мав таку можливість за умови активної поведінки, зокрема, шляхом звернення із відповідним запитом) про порушення його прав.

Отже, звернувшись 09 вересня 2016 року з позовом про захист прав, порушених у грудні 2015 року, позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

Частиною 1 статті 100 КАС передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи, що наявності правових підстав для поновлення пропущеного строку не встановлено, апеляційний суд дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду.

Посилання заявника на наявність процесуальних порушень під час розгляду справи, зокрема, безпідставний виклик її у судове засідання за умови розгляду справи у скороченому провадженні, порушення строку розгляду справи, не є підставою для скасування оскаржених рішень, оскільки відповідно до частини 2 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення, правильно застосувавши норми матеріального права та не допустили порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року у справі № 524/10396/15-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

В.М. Кравчук ,

Судді Верховного Суду