Справа № 0940/2156/18
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"26" листопада 2018 р. справа № 0940/2156/18

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Лучко О.О., розглянувши в порядку письмового провадження подання державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про заміну стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "Рантье" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Файненс Сервіс" у виконавчому провадженні АСПВ №53419612, -

В С Т А Н О В И В:

12.11.2018 головний державний виконавець Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області звернувся в суд із поданням про заміну стягувача у виконавчому провадженні АСВП №53419612 з виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантьє" за кредитним договором № P07.008.74737 від 21.07.2014 року.

Подання мотивоване тим, що 28.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Серет" (далі ТОВ "Фінансова компанія "Серет"), яке 29.06.2017 змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Файненс Сервіс" (далі ТОВ "Нью Файненс Сервіс"), та ТОВ "Факторингова компанія "Рантье" укладено договір факторингу, згідно якого ТОВ "Факторингова компанія "Рантье" відступило (передано у власність) Фактору - ТОВ "Нью Файненс Сервіс" (новому кредитору) з 28.02.2017, а Фактор відповідно до даного Договору набув право грошової вимоги, серед іншого, за кредитним договором № P07.008.74737 від 21.07.2014. У зв'язку з чим виникла необхідність замінити стягувача у виконавчому провадженні.

Ухвалою суду від 14.11.2018 подання державного виконавця призначено до розгляду в судовому засіданні.

Головний державний виконавець Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, представники сторін та інших зацікавлених осіб в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду подання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з частиною 2 статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, які звернулися з поданням (заявою), та учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

У відповідності до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд вважає за необхідне розглянути подання державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження в порядку письмового провадження.

Розглянувши подання державного виконавця та долучені до нього матеріли, суд встановив наступне.

13.11.2018 головним державним виконавцем Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області внесено до суду подання про заміну стягувача у виконавчому провадженні АСВП №53419612 з виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в розмірі 13335,12 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Рантьє" за кредитним договором № P07.008.74737 від 21.07.2014 року.

Зокрема, державний виконавець просить суд замінити стягувача у виконавчому провадженні, так як 28.02.2017 між ТОВ "Фінасова компанія "Серет", яке 29.06.2017 змінило найменування на ТОВ "Нью Файненс Сервіс", та ТОВ "Факторингова компанія "Рантье" укладено договір факторингу, згідно якого останнє відступило фактору право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Вирішуючи питання щодо розгляду вказаного подання державного виконавця за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із наступних мотивів.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини поняття "суд, встановлений законом" передбачає розуміння суду, як юрисдикційного органу, що вирішує питання, віднесені до його компетенції на підставі норм права, відповідно до встановленої процедури. Цей орган має бути встановлений законом. ЄСПЛ у рішеннях наголосив, що поняття "суд, встановлений законом", стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування "суду", але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді ("Coeme та інші проти Бельгії" №3249296 та ін., рішення від 22 червня 2000 року; "Gurov проти Молдови" №3645502, рішення від 11 липня 2006 року; "Олександр Волков проти України" №21722/11, рішення від 9 січня 2013 року; "DMD Group A.S. проти Словаччини" №1933403, рішення від 5 жовтня 2010 року; "Сокуренко і Стригун проти України" №№29458/04 та 29465/04, рішення від 20 липня 2007 року).

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 2 червня 2016 року суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суд зазначає, що державний виконавець в поданні, обґрунтовуючи необхідність замінити сторону виконавчого провадження посилається на частину 1 статті 264 КАС України, пункт 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України та частину 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Суд звертає увагу, що Законом України "Про виконавче провадження" не конкретизовано, який саме суд (суд якої юрисдикції) повинен розглядати заяви державного виконавця про заміну сторони її правонаступником. В свою чергу, на думку суду, визначення повноважного суду в даних правовідносинах регламентовано процесуальними законами.

Так, суд зазначає, що статтею 264 КАС України, на яку посилається в поданні державний виконавець, визначалася процедура заміни сторони виконавчого провадження включно до 15.12.2017. Натомість, на момент звернення державного виконавця з поданням діючою редакцією КАС України процесуальні питання заміни сторони виконавчого провадження передбачені статтею 379 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України чітко визначає суд, який може замінити сторону виконавчого провадження, а саме: суд, який розглядав справу як суд першої інстанції. Тобто, процесуальним законом надано повноваження адміністративним судам розглядати питання заміни сторони виконавчого провадження виключно у справах, які були в провадженні відповідного адміністративного суду і ними розглянуті. Вказане також підтверджується назвою розділу IV "Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах".

Таким чином, виходячи із змісту статті 379 КАС України ( в редакції, чинній на момент звернення державного виконавця із поданням), до повноважень адміністративних судів не належить розгляд подання державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості.

Натомість, таке право передбачене Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України).

Главою VI ЦПК України врегульовано процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Тому, на думку суду, процесуальні питання щодо виконання виконавчого напису нотаріуса входять в межі регулювання главою VI ЦПК України.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 442 глави VI ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Окрім цього, суд зазначає, що предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції. За загальним правилом основний спосіб розмежування предметної юрисдикції полягає в розмежуванні за видом спірних правовідносин.

Відповідно до матеріалів подання державного виконавця відносини між сторонами вищезгаданого виконавчого провадження є цивільно-правовими, оскільки виникли внаслідок не виконання умов кредитного договору № P07.008.74737 від 21.07.2014 року фізичною особою ОСОБА_1

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що розгляд даного подання повинно здійснюватися в порядку цивільного судочинства відповідним судом за місцем виконання відповідного рішення - виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, подання Головного державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 243, 248, 256, 295, 297, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Подання державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про заміну стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "Рантье" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Файненс Сервіс" у виконавчому провадженні АСВП №53419612 - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала постановлена під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Лучко О.О.