Справа № 1340/3445/18
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/3445/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Карп`як О.О.,

секретар судового засідання Лубоцька Н.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Кунціва П.Р.,

представника відповідача 1 - Солонинки Я.Т.,

представника відповідача 2 - Роліної Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконним наказу та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Стрийського об`єднаного міського військового комісаріату ( АДРЕСА_2 ), Львівського обласного військового комісаріату ( АДРЕСА_3 ) у якій позивач просить суд:

- скасувати наказ т.в.о. військового комісара ОСОБА_2 від 16.07.2018р. за №70 про звільнення державного службовця ОСОБА_1 , провідного спеціаліста відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу;

- поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу, а в разі відсутності такої на іншій рівнозначній посаді;

- стягнути з відповідача 2 в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 травня 2018 по день поновлення на роботі судом.

Ухвалою суду від 03 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила про протиправність прийнятого наказу про звільнення її з посади з таких підстав. 02 червня 2015 року їй було надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду до досягнення нею шестирічного віку онукою ОСОБА_3 . Відпустку неодноразово продовжували. Відповідно до змін штату, затвердженої спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 20.02.2016 року за № Д-322/1/2 дск і відповідно до розпорядження ТВО НШ ПЗ КВ ОК «Захід» № 501/777/1 від 17.03.2016 року посада на якій перебувала позивач під час декретної відпустки була виведена зі штату 25.06.2016 року. Позивача було переведено на посаду провідного спеціаліста Відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу. 15 грудня 2016 року, під час перебування у відпустці по догляду за дитиною, ОСОБА_1 було попереджено про скорочення посади. Позивач у аркуші бесіди від 15.12.2016 вказала, що не згідна з таким скороченням та зазначила, що клопоче про залишення на посаді або переведення на рівнозначну посаду в цьому ж органі. Відповідно до наказу т.в.о. військового комісара Стрийського ОМВК ОСОБА_4 від 16.07.2018 року № 70 державного службовця ОСОБА_1 , провідного спеціаліста Відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу звільнено відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю у зв`язку зі скороченням штату працівників і відсутністю вакантних посад. Позивачем наголошено, що відповідно до частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення жінок, які мають дітей віком до шести років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається. Також зазначила, що на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох (шести) років, яка надається відповідно до норм статті 18 Закону України «Про відпустки», за працівником зберігається місце роботи (посада). Вважає, що на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох (шести) років, зазначена посада не підлягає виведенню зі штатного розпису. Листом від 19.07.2018 року №6869/4/14-04 Головного управління Держпраці у Львівській області встановлено, що в ході проведення інспекційного відвідування відповідача встановлено факт скорочення декретної посади, що є порушенням вимог чинного законодавства та суперечить ч.3 ст.184 КЗпП України. Враховуючи бездіяльність відповідача 1 з приводу забезпечення її місцем роботи, ігноруванням вимог, викладених в заявах та подальшим звільненням виникла необхідність звернення до суду. Тому просить позов задоволити повністю.

20 серпня 2018 року представник відповідача1 подав відзив на позовну заяву. Зазначив, що 15 грудня 2016 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 було скеровано лист ТВО військового комісара Львівського обласного військового комісаріату від 09.12.2016 року № 11970 з переліком змін до штату Стрийського ОМВК № 03/616 для керівництва, обліку та зберігання на виконання вимог спільної директиви Міністра оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 17.10.2016 року № Д-322/1/18дск, командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 18.10.2016 року. № Д-18дск. Згідно даного переліку змін зі штату Стрийського ОМВК 15 лютого 20178 року виводилася посада провідного спеціаліста відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 23 травня 2016 року дану посаду обіймала ОСОБА_1 , на яку її було переведено з посади спеціаліста першої категорії відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 за її заявою, так як посада спеціаліста першої категорії також була виведена зі штату ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до переліку змін до штату, який надісланий на адресу Стрийського ОМВК листом Львівського ОВК від 22.03.2016 року № 2851. Враховуючи вищенаведене, 15 грудня 2016 року провідного спеціаліста Відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 у відповідності до частини 1 стаття 49-2 КЗпП України було попереджено про скорочення посади, яку вона обіймала, з 15 лютого 2017 року. Але, оскільки на момент скорочення посади позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду до досягнення нею шестирічного віку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а відповідно до частини 3 статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей до трьох років (до шести років частина 6 статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням, фактичного звільнення позивача у визначений термін згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України не відбулося. 17 квітня 2018 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просила забезпечити її робочим місцем на посаді, яку вона обіймала на умовах неповного робочого часу. На що її було повідомлено, що її посаду скорочено, а оскільки вакантних посад немає, то їй запропоновано перелік вакантних посад державної служби у військових комісаріатах Львівської області для її переводу. Проте, від запропонованого переліку вакантних посад позивач відмовилася, мотивуючи тим, що військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_3 зобов`язаний забезпечити її робочим місцем на посаді та на умовах у відповідності до частини 8 статті 179 КЗпП України у Стрийському ОМВК. Позивач 02 травня 2018 року не приступила до виконання своїх посадових обов`язків за посадою, яку було скорочено та не за однією із запропонованих вакантних посад, у зв`язку із чим надалі продовжувала перебувати у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду до досягнення нею шестирічного віку до ІНФОРМАЦІЯ_6 . 31 травня 2018 року в день звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням відпустки по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду до досягнення нею шестирічного віку на адресу Стрийського ОМВК надійшла заява ОСОБА_1 про те, що з 31 травня 2018 року вона перебуває на лікарняному та згідно поданих листків непрацездатності продовжувала хворіти до 13 липня 2018 року. А 14 липня 2018 року відповідно до листка непрацездатності серії АДП № 335631 вона повинна була стати до роботи, але оскільки 14 липня 2018 року був вихідним днем, то позивач було звільнено 16 липня 2018 року за частиною 1 статті 40 КЗпП України «у зв`язку із скороченням штату працівників і відсутності вакантних посад». Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

28 серпня 2018 року представник відповідача 2 подав відзив на позовну заяву. Оскаржуваний наказ вважає правомірним та таким, що не підлягає до скасування. Щодо періоду за який позивач бажає отримати середній заробіток за час вимушеного прогулу зазначає. Оскільки позивач знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до шести років, тобто за 4 місяці до звільнення не мала доходу у вигляді заробітної палати, а отже розрахунковою величиною для обчислення середнього заробітку може бути посадовий оклад як передбачено абзацом 3 пунктом 4 Порядку № 100, а не заробітна плата, яка включає, окрім окладу, надбавку за ранг, надбавку за вислуг років, премію як це безпідставно стверджує позивач. Датою, з якої позивач бажає отримати середній заробіток за час вимушеного прогулу може бути 16.07.2018 року, дата звільнення, а не 02.05.2018 року, дата, з якої позивач мала бажання приступити до виконання трудових обов`язків.

12 вересня 2018 року представник позивача через канцелярію суду подав відповідь на відзив, де зазначив наступне. Позивачу було запропоновано посади не в ІНФОРМАЦІЯ_7 , а в інших органах, які не входять до структури відповідача1. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач відмовилась від переведення на іншу роботу. Викладені у відзиві обґрунтування не відповідають законним підставам звільнення ОСОБА_1 та підтверджують факти викладені у позовній заяві.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у заявах по суті справи, просили позов задоволити.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, наказом військового комісара Стрийського ОМВК від 17.09.1996 року позивача призначено на посаду помічника начальника четвертого відділення Стрийського ОМВК.

02 червня 2015 року їй було надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду до досягнення нею шестирічного віку онукою ОСОБА_3 , згідно наказу від 02.06.2018 року № 56.

31 травня 2016 року, перебуваючи на посаді державного службовця, провідного спеціаліста Відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Стрийського ОМВК Львівської області ОСОБА_1 було продовжено відпустку по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду по 31.05.2017 року, що підтверджується витягом з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 49. 01 червня 2017 року позивачу продовжено відпустку по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду по 31.05.2018 року, що встановлено судом згідно витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 37.

Відповідно до змін штату, затвердженої спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 20.02.2016 року за № Д-322/1/2 дск і відповідно до розпорядження ТВО НШ ПЗ КВ ОК «Захід» № 501/777/1 від 17.03.2016 року посада на якій перебувала позивач під час декретної відпустки була виведена зі штату 25.06.2016 року. Згідно особистої заяви ОСОБА_1 її було переведено на посаду провідного спеціаліста відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу відповідно до наказу № 47.

15 грудня 2016 року позивача попереджено про скорочення посади, яку вона обіймає з 15 лютого 2017 року відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 17.10.2016 року № Д-322/1/18 дск, командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 18.10.2016 року № Д-18 дск та відповідно до переліку змін до штату № 03/616 Стрийського ОМВК Львівської області (а.с.29-30). Вказане підтверджується копією попередження (а.с.19) та аркушем бесіди (а.с.18). Під час попередження про скорочення посади позивач повідомила про бажання залишитись на посаді або перевестись на рівнозначну посаду (арк.18).

Згідно переліку змін до штату ІНФОРМАЦІЯ_3 15.02.2017 року виводилась посада провідного спеціаліста відділення військового обліку і бронювання сержантів і солдатів запасу Стрийського ОМВК (а.с.29-30, 49-52).

Як вказує відповідач у відзиві, оскільки на момент скорочення посади позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду до досягнення нею шестирічного віку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення її згідно п.1 ст.40 КЗпП України не проводилось.

17 квітня 2018 року позивач звернулась із заявою на ім`я військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 з заявою у просила забезпечити робочим місцем на посаді, яку обіймала на умовах неповного робочого часу і з неповним робочим днем. 24 квітня 2018 року позивач отримала листа-відповідь № 1105 за підписом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому вказано про відсутність вакантних посад державної служби у ІНФОРМАЦІЯ_7 та вказано перелік вакантних посад державної служби у військових комісаріатах Львівської області.

27 квітня 2018 року позивач звернулась із заявою до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій зазначила, що звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох (шести) років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації.

02 травня 2018 року позивач звернулась із заявою до відповідача1, у якій вказала, що прибувши на робоче місце 02.05.2018 року її було повідомлено про відсутність такого.

03 травня 2018 року отримала лист-відповідь № 1181 за підписом військового комісара ОСОБА_5 про те, що забезпечити позивача робочим місцем не має можливості.

Відповідно до наказу тво військового комісара Стрийського ОМВК Ларіонова В.А. від 16.07.2018 року за № 70 державного службовця ОСОБА_1 , провідного спеціаліста Відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу звільнено з посади відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників і відсутністю вакантних посад.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 17 вересня 1996 року ОСОБА_1 прийнята на посаду помічника начальника 4-го відділення по обліку і бронюванню згідно наказу начальника Стрийського ОМВК № 63 від 16.09.1996 року.

Присягу державного службовця позивач прийняла 18.09.1996 року.

1 грудня 1998 року переведена на посаду помічника начальника фінансово-господарської частини згідно наказу № 103від 30.11.1998 року.

30.05.2001 року переведена на посаду спеціаліста (по соціальних питаннях) згідно наказу ОМВК від 30.05.2001 року.

31 жовтня 2006 року переведена на посаду спеціаліста служби захисту інформації на конкурсній основі відповідно до наказу ОМВК № 1197 від 31.10.2006 року.

31 травня 2013 року переведена на посаду спеціаліста 1-ї категорії, як така, що успішно пройшла стажування згідно наказу ВК ОМВК № 77 від 31.05.2013 року.

18 березня 2014 року переведена на посаду провідного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів (наказ ОМВК від 16.03.2014 року №10).

15 травня 2014 року переведена на посаду спеціаліста 1-ї категорії відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу (наказ Львівського ОВК від 15.05.2014 року).

23 травня 2016 року переведена на посаду провідного спеціаліста відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу (наказ № 47 від 23.05.2016 року).

16 липня 2018 року звільнена з роботи згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників (наказ ВК Стрийського ОМВК від 16.07.2018 року № 70).

Не погодившись зі звільненням, позивач звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з ч.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно вимог Положення про військові комісаріати, затвердженого Постановою КМУ від 3 червня 2013 року № 389, військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку i військової служби, мoбiлiзaцiйнoї підготовки та мобілізації в особливий період людських i транспортних pecypciв на відповідній території. Військові комісаріати утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві, інших містах, районах, районах у містах. Структуру, штат i штатний розпис військових комісаріатів затверджує начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил.

Штатні посади військових комісаріатів комплектуються військовослужбовцями i працівниками Збройних Сил відповідно до їx штату та штатного розпису. Військовий комісар призначає на посаду та звільняє з посади працівників військового комісаріату. Трудові відносини працівників військових комісаріатів регулюються законодавством про працю.

З матеріалів справи вбачається, 15 грудня 2016 року на адресу Стрийського ОМВК було скеровано лист ТВО військового комісара Львівського обласного військового комісаріату від 09.12.2016 року № 11970 з переліком змін до штату Стрийського ОМВК № 03/616 для керівництва, обліку та зберігання на виконання вимог спільної директиви Міністра оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 17.10.2016 року № Д-322/1/18дск, командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 18.10.2016 року. № Д-18дск. Згідно даного переліку змін зі штату Стрийського ОМВК 15 лютого 20178 року виводилася 1 (одна) штатна одиниця «провідний спеціаліст відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Станом на 09.12.2016 р. у Стрийському ОМВК у відділенні відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу посаду «провідний спеціаліст», яка скорочувалась, займала ОСОБА_1 ,, яка наказом № 47 від 23.06.2016 р. військового комicapa Стрийського ОМВК була переведена на посаду провідного спеціаліста відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу.

Відповідно до попередження позивач, відповідно до зміни штатів, попереджена про скорочення своєї посади провідного спеціаліста відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Стрийського ОМВК Львівської області, копія якого містяться в матеріалах справи. З попередженням позивач ознайомилась 15 грудня 2016 року, під час проведення бесіди зазначила, що хотіла б залишитись на даній посаді або перевестись на рівнозначну посаду.

Згідно листа від 24 квітня 2018 року № 1105 за підписом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому вказано про відсутність вакантних посад державної служби у ІНФОРМАЦІЯ_7 та вказано перелік вакантних посад державної служби у військових комісаріатах Львівської області. 27 квітня 2018 року позивач звернулась із заявою до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій зазначила, що звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох (шести) років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації та зазначила, що відповідач1 зобов`язаний забезпечити позивача робочим місцем на посаді на умовах неповного робочого часу з неповним робочим, скороченим на дві години з 02.05.2018 року.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових cпopiв», розглядаючи трудові спори, пов`язані iз звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва i праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва i праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на poбoтi та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва i праці, зокрема, скорочення штату працівників (а.с.51-52) та позивач попереджалась більш ніж за 2 місяці про наступне вивільнення (а.с.19) та на час попередження позивача про звільнення була відсутня робота за відповідною професією чи спеціальністю, що підтверджується витягами з книгт штатно - посадового обліку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.88-102). Крім того, листом №1105 від 24.04.2018 року (а.с.21) відповідач запропонував позивачу перелік вакантних посад державної служби у військових комісаріатах Львівської області за відсутності таких у відповідача 1 для її переводу, однак, від запропонованого вона відмовилась, що підтверджується листом від 27.04.2018 року (а.с.22).

Стосовно покликань позивача на положення ч.3 ст.184 КЗпП України слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Станом на дату прийняття оскаржуваного наказу 16.07.2018 року внучці ОСОБА_1 ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 а.с.38) виповнилось 6 років (31.05.2018 року). Відпустка позивача по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду закінчилась 31.05.2018 року (а.с.15). В період з 31.05.2018 року по 14.07.2018 року позивач перебувала на листку непрацездатності (а.с.60-62). Оскільки 14.07.2018 року 15.07.2018 вихідні дні, у перший робочий день 16.07.2018 року відповідачем прийнято оскаржуваний наказ. При цьому, сину позивача на момент винесення оскаржуваного наказу виповнилось 10 років (а.с.39).

Твердження позивача про що відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу не враховано переважне право на залишені на посаді судом до уваги не береться з огляду на наступне. Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 (далі постанова Пленуму), судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Судом не беруться до уваги покликання позивача на лист Головного управління Держпраці у Львівській області від 19.07.2018 року (а.с.33-36), оскільки такий не є рішенням суб`єкта вданих повноважень, яким встановлений факт порушення вимог законодавства з боку відповідача та з врахуванням положень ч.2 ст.74 КАС України.

Що ж до твердження позивача про неправомірне скорочення декретної посади, що відбулось у 2016-2017 роках, такі судом до уваги не беруться оскільки жодних доказів оскарження чи скасування рішень від 17.10.2016 року № Д-322/1/18дск, від 18.10.2016 року №Д-18-дск не подано.

З огляду на вищенаведене, при прийнятті оскаржуваного наказу, відповідачем було дотримано вимог статей 40,49-2, 184 КЗпП України.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулось у відповідності до вимог КЗпП України, суд дійшов висновку про те, що підстав для її поновлення на роботі та для стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

в и р і ш и в:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконним наказу та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.11.2018 року.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна