Справа № 345/4297/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/2220/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Джули В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2018 року у справі за його позовом до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Калуське автотранспортне підприємство» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

суддя(і) у І інстанції Кардаш О.І.,

час ухвалення рішення 11 год., 54 хв.,

місце ухвалення рішення м. Калуш,

дата складення повного тексту рішення 5 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати неправомірними дії Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - ОУ ПФУ) та зобов'язати відповідача зарахувати йому стаж роботи з 27 червня 1984 року по 29 жовтня 1986 року до пільгового стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту, призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 30 жовтня 2017 року та провести виплату нарахованої пенсії з 30 жовтня 2017 року.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2018 року у справі № 345/4297/17 у задоволені позові було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки у позивача не має необхідного пільгового стажу роботи, то відповідач правомірно відмовив йому у призначенні пенсії на пільгових умовах на підставі пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції у справі скасувати та задовольнити його позовні вимоги. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, а тому вважає його незаконним. Докази у справі, на які посилається суд першої інстанції, є недопустимими та неналежними. На думку скаржника, у рішеннях Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області в аналогічних справах вже було встановлено те, що водії автоколони № 1 Калуського АТП здійснювали виключно міські пасажирські перевезення, а тому дана обставина вже не повинна доказуватися в зазначеній справі. Крім того, апелянт посилається на показання свідків, які теж доводили в судовому порядку своє право на пільгову пенсію в подібних спорах.

Позивач ОСОБА_2 у ході апеляційного розгляду підтримав свої вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати рішення суду першої інстанції у справі та задовольнити його позовні вимоги.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 у період з 27 червня 1984 року по 29 жовтня 1986 року працював водієм 2-го класу у Калуському АТП-08022 (ПАТ «Калуське АТП»).

Позивач звернувся до Калуського ОУ ПФУ із заявою про призначення йому пільгової пенсії на підставі пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 28 листопада 2017 року № 12145/03-К відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пільгової пенсії, так як поданими довідками підтверджено лише 11 років 1 місяць 10 днів стажу роботи ОСОБА_2 на пільгових умовах, як водія пасажирського міського транспорту. Період роботи позивача з 27 червня 1984 року по 29 жовтня 1986 року за професією водія міського пасажирського транспорту в Калуському АТП не зараховано до вислуги років, оскільки актом звірки документів не підтверджено пільговий стаж роботи.

Відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що записи трудової книжки позивача не містять відомостей про пільговий характер роботи ОСОБА_2 в період 27 червня 1984 року по 29 жовтня 1986 року, так як там не вказано, що він працював водієм саме міського пасажирського транспорту. Також такого не вбачається із даних особової картки позивача.

Разом з тим, як видно з наказу Калуського АПТ-08022 від 27 червня 1984 року № 137-к, ОСОБА_2 було прийнято на роботу в автотранспортне підприємство водієм другого класу для роботи на всіх марках автомобілів.

Окрім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, в акті, що складений Івано-Франківським автоуправлінням Контрольно-ревізійного відділення від 6 лютого 1986 року зафіксовано, що ОСОБА_2, керуючи автобусом ЛІАЗ-667, д.н. НОМЕР_1, виконував маршрут «Калуш-Перекоси» (а.с. 106).

Також згідно із рапортом № 38 від 20 вересня 1986 року, складеного Івано-Франківським автоуправлінням Контрольно-ревізійного відділення, ОСОБА_2, керуючи автобусом ЛІАЗ-667, д.н. НОМЕР_1, порушив правила дорожнього руху в с. Новиця Калуського району (а.с. 107).

Вказані акт та рапорт були подані до суду першої інстанції в оригіналах, на яких проставлені штампи Івано-Франківського автоуправління Контрольно-ревізійного відділення, і підстав для їх неврахування при вирішенні спору у суду першої інстанції не було.

Крім того, слід погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що вироком Калуського міського народного суду Івано-Франківської області від 8 січня 1987 року, яким ОСОБА_2 засуджено за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не підтверджується факт виконання позивачем виключно міських перевезень на посаді водія Калуського АТП.

Апеляційний суд не бере до уваги покликання скаржника на преюдиційність рішень Калуського міськрайонного суду від 16 липня 2010 року (справа № 2-1295/2010), від 26 квітня 2013 року (справа № 345/823/13-ц) та постанови від Калуського міськрайонного суду 15 вересня 2016 року (справа № 345/2975/16-а), оскільки відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У вказаних справах позивач не був стороною і обставини, які встановлені цими рішеннями судів, не звільняють позивача від доказування факту наявності у нього пільгового стажу.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що приписами пункту 20 Порядку № 637, який регламентує особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Окрім того, відповідно до пункту 11 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 10 листопада 2006 року № 18-1, яку зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105, для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об'єднаних управлінь за місцем проживання (реєстрації) такі документи:

1) заяву про підтвердження стажу роботи;

2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр);

3) трудову книжку;

4) документи, видані архівними установами, зокрема:

а) довідку про заробітну плату;

б) копії документів про проведення атестації робочих місць;

в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність).

У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Таким чином, вказаними нормативними актами не передбачено для підтвердження трудового стажу позивача для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років врахування відповідачем показань свідків.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного ним рішення суду.

Порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2018 року у справі № 345/4297/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 20 листопада 2018 року.