Справа № 815/3003/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/3003/18

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчук В.О. , Шляхтицький О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П'ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Одеської міської прокуратури №3 про визнання, що відповідач в порушення Закону України "Про звернення громадян" та ст.. 40 Конституції України не вручив позивач обґрунтовану та вмотивовану відповідь на звернення від 29.11.2016 року №7291 та від 02.12.2016 року №7998 в строки встановленні Законом; визнати відповіді відповідача від 08.12.2016 року та від 13.12.2016 року під №10-2472-16 не є відповідями на звернення від 29.11.2016 року №7291 та від 02.12.2016 року №7998 та не є обґрунтованими та вмотивованими; зобов'язати відповідача розглянути звернення 29.11.2016 року №7291 та від 02.12.2016 року №7998 та надати вмотивовані відповіді, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Одеської міської прокуратури №3 про визнання, що відповідач в порушення Закону України "Про звернення громадян" та ст.. 40 Конституції України не вручив позивач обґрунтовану та вмотивовану відповідь на звернення від 29.11.2016 року № 7291 та від 02.12.2016 року № 7998 в строки встановленні Законом; визнати відповіді відповідача від 08.12.2016 року та від 13.12.2016 року під №10-2472-16 не є відповідями на звернення від 29.11.2016 року №7291 та від 02.12.2016 року №7998 та не є обґрунтованими та вмотивованими; зобов'язати відповідача розглянути звернення 29.11.2016 року №7291 та від 02.12.2016 року №7998 та надати вмотивовані відповіді, мотивуючи його тим, що не отримав відповіді на своє звернення, яке відповідачем протиправно надіслане до органу, на який скаржився заявник, у чому вбачає порушення своїх прав.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року закрито провадження по справі.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просили суд апеляційної інстанції скасувати Ухвалу суду та прийняти нову постанову, якою направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що закриваючи провадження, суд першої інстанції не врахував, що позивачем оскаржуються бездіяльність відповідачів щодо неналежного розгляду заяви, яка подана у порядку Закону України «Про звернення громадян».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що спірні відносини стосуються правомірності дій Одеської міської прокуратури №3 за наслідком розгляду звернень щодо правомірності дій працівників правоохоронних органів стосовно розслідування по кримінальному провадженню №0008947 від 26.11.2016 року.

На думку позивача, відповіді відповідача від 08.12.2016 року та від 13.12.2016 року під №10-2472-16 не є відповідями на звернення від 29.11.2016 року №7291 та від 02.12.2016 року №7998 та не є обґрунтованими та вмотивованими та не відповідають вимогам Закону України "Про звернення громадян".

Не погоджуючись із вищевказаним, позивачі звернулись до суду.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивачів регламентовані нормами Кримінально-процесуального кодексу України, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

П'ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, виходячи із положень наведеної норми, законом може бути передбачено вирішення певних категорій публічно-правових спорів у порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років".

Частиною 2 ст. 19 КАС України визначені справи, та які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, а саме: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Таким чином, публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Водночас, в силу пункту другого частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 року № 6-рп/2001 правосуддя України здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської.

Аналогічну правову позицію викладено в Постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року № 809/1948/16.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року по справі № 815/3003/18, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.