Справа № 0740/1004/18
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2018 рокум. Ужгород№ 0740/1004/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Осійської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту для ведення індивідуального садівництва, площею 0,12 га у контурі 1937; 2) зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.02.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Осійської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту для ведення індивідуального садівництва, площею 0,12 га у контурі 1937.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 лютого 2018 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Осійської сільської ради Іршавського району за межами населеного пункту, із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення за цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва у контурі НОМЕР_2, орієнтовною площею 0,12 га. До клопотання долучив графічні матеріали на яких відзначено бажане місце розташування земельної ділянки відповідно до вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України. Однак відповідач листом від 21 березня 2018 року №Ю-330/2-1009/0/18-18 неправомірно відмовив йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, аргументуючи таку не наданням викопіювання з кадастрової картки (плану) або інших графічних матеріалів із зазначеним бажаним місцем розташування земельної ділянки, а також запереченням Осійської сільської ради Іршавського району щодо надання такого дозволу. Вказану відмову суб'єкта владних повноважень вважає незаконною, а висновки такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, оскільки надання всіх необхідних для розгляду клопотання документів підтверджується наявним клопотанням, а вимагати додаткові матеріали забороняється. Звертає увагу суду на те, що у разі не долучення додатків до вхідної кореспонденції, відповідач за правилами Інструкції з діловодства повинен був скласти відповідний акт та направити на адресу відправника письмовий запит. Проте таких дій вчинено не було, що підтверджує факт долучення до клопотання всіх додатків згідно з переліком. Окрім того, зазначає, що заперечення органу місцевого самоврядування не є належною підставою для відмови, передбаченою ст. 118 Земельного кодексу України.

16 жовтня 2018 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позов №9-7-0.72-7542/2-18 від 12.10.2018, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову у зв'язку з тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 р. №413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, якою змінено правила розпорядження земельними ресурсами, що належать державі. Відповідно до даної постанови, необхідною умовою отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою є обов'язкове врахування позиції органу місцевого самоврядування. Вважає, що приймаючи до уваги заперечення Осійської сільської ради Іршавського району щодо надання такого дозволу та не подання разом з клопотанням викопіювання з кадастрової карти (плану) або інших графічних матеріалів із зазначеним бажаним місцем розташування земельної ділянки, відмова ОСОБА_1 була правомірною та прийнятою у встановленому законом порядку. Посилання позивача на порядок оформлення відсутніх при розкритті поштового відправлення додатків, визначених Типовою інструкцією з діловодства від 15.10.2015 р. №600, вважає, безпідставними, оскільки така втратила чинність 07 березня 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 р. №55.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 24 лютого 2018 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Осійської сільської ради Іршавського району за межами населеного пункту, із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення за цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва у контурі НОМЕР_2, орієнтовною площею 0,12 га. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії клопотання, заявник до такого долучив копію паспорту та ідентифікаційного коду; графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки згідно з викопіюванням з топографо-геодезичного плану; посвідчення учасника бойових дій (арк. спр. 9).

Листом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 21.03.2018 р. №Ю-330/2-1009/0/18-18 позивача було повідомлено про неможливість розгляду його клопотання у встановленому законом порядку, оскільки викопіювання з кадастрової картки (плану) або інших графічних матеріалів із зазначеним бажаним місцем розташування земельної ділянки до нього не додано. Окрім того, проінформовано заявника, що відділом в Іршавському районі Головного управління для врахування позиції відповідної ради з питань надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність (користування) було надіслано Осійській сільській раді Іршавського району лист від 02.03.2018 №18-7-0.21 -126/101-18, яка в свою чергу листом від 02.03.2018 №02-07/91 категорично заперечує щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Враховуючи вищенаведене, для одержання у власність земельної ділянки рекомендовано звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області з відповідним клопотанням із зазначенням на графічних матеріалах іншого бажаного місця розташування земельної ділянки (акр. спр. 7).

Вважаючи таку відмову суб'єкта владних повноважень протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регулюється нормами глави 19 ЗК України.

Чч. 1, 2 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Так, п. "в" ч. 3 ст.116 ЗК України передбачене право громадян на безоплатну передачу земельних ділянок у їх власність шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно п. в ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної для ведення садівництва у розмірі не більше 0,12 гектара.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Повноваження центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб надані ч. 4 ст. 122 ЗК України.

Порядок реалізації права на безоплатну приватизацію земельних ділянок громадянами регламентується 118 ЗК України.

Так, згідно ч. 2 ст. 118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Ч. 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Таким чином, для отримання у власність спірної земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва позивач звернувся у законодавчо встановленому порядку до уповноваженого на те органу.

Ч. 7 ст. 118 ЗК України визначає порядок розгляду вищезазначених клопотань уповноваженим органом. Так, вказана законодавча норма передбачає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Окрім того, ч. 7 ст. 118 ЗК України встановлює, що виключною підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 21.03.2018 р. №Ю-330/2-1009/0/18-18, відповідач повідомив про неможливість розгляду клопотання ОСОБА_1 у встановленому законом порядку у зв'язку з неподанням викопіювання з кадастрової картки (плану) або інших графічних матеріалів із зазначеним бажаним місцем розташування земельної ділянки.

Разом з тим, позивач, долучивши до позовної заяви копію клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою від 24 лютого 2018 р., де серед долучених до нього додатків зазначено також і графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки згідно з викопіюванням з топографо-геодезичного плану, стверджує, що всі передбачені ст. 118 ЗК України документи, необхідні для належного розгляду його заяви, були подані.

Отже, в даному випадку спір виник з приводу заперечення суб'єкта владних повноважень щодо факту надання заявником при зверненні до уповноваженого органу зазначених графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Загальні положення щодо функціонування структурних підрозділів з діловодства у Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру, вимоги до документування управлінської інформації, організації роботи з документами незалежно від способу фіксації та відтворення інформації, яка міститься в документах, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням регулюються Інструкцією з діловодства у Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженою наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №111 від 16.06.2015 (чинний на момент звернення позивача із клопотанням) (далі - Інструкція).

Розділ ІІІ Інструкції регламентує приймання та первинне опрацювання документів, що надходять до Держгеокадастру. Так, п. 148 Інструкції визначено, що доставка документів до Держгеокадастру здійснюється, як правило, з використанням засобів поштового зв'язку і електрозв'язку, а також кур'єрською та фельд'єгерською службою.

Відповідно до положень п. 150 Інструкції, у службі діловодства розкриваються всі конверти, за винятком тих, що мають напис "особисто".

П. 151 Інструкції передбачено, що у разі виявлення відсутності додатків, зазначених у документі, або окремих аркушів, а також помилок в оформленні документа, що унеможливлює його виконання (відсутність підпису, відбитку печатки, грифу затвердження тощо), документ не реєструється і відправникові надсилається письмовий запит або йому повідомляється про це телефоном. При цьому на документі робиться відповідна відмітка із зазначенням дати запиту (розмови телефоном), посади та прізвища особи, якій зроблено запит, підпису, ініціалів (ініціалу імені) та прізвища особи, що здійснила запит. У разі відсутності або нецілісності вкладень, пошкодження конверта, упакування, що призвело до неможливості прочитання тексту документа, складається акт у двох примірниках. Один примірник акта надсилається відправникові, інший - зберігається у службі діловодства.

Таким чином, Інструкція передбачає алгоритм дій посадових осіб служби діловодства Держгеокадастру у разі встановлення факт не долучення до кореспонденції, що надійшла, певних додатків або документів. Як вбачається з наданої відповідачем в якості доказу копії клопотання (акр. спр. 34), під переліком додатків до клопотання дописано вручну «графічні матеріали відсутні». Разом з тим, окрім зазначеної відмітки ні дати запиту (розмови телефоном), ані підпису, ініціалів та прізвища особи, що здійснила запит з повідомленням заявника про факт відсутності додатків, проставлено не було.

Також відповідачем не було надано жодного іншого належного доказу на підтвердження факту не долучення заявником до клопотання графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

За правилами, встановленими ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому суд вважає не доведеним належними доказами факт не подання ОСОБА_1 графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Суд відхиляє твердження відповідача про втрату чинності Типовою інструкцією з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженою наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15.10.2015 р. №600, оскільки суд враховує норми Інструкції, що діяла на момент подання ОСОБА_1 клопотання.

Так, вказана Інструкція втратила чинність тільки на підставі п. 3 наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.08.2018 №123 «Про затвердження Інструкції з діловодства у Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру».

Окрім того, суд зазначає, що загальні принципи діловодства, що регулюють порядок реєстрації вхідної документації та алгоритму дій у разі відсутності додатків, зазначених у документі, залишилися незмінним також і в Інструкції від 03.08.2018 р.

Суд також вважає безпідставними посилання відповідача на норми Інструкції з діловодства за зверненнями громадян у Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальних органах, затвердженої наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.07.2018 №157, оскільки така прийнята відповідно до Закону України "Про звернення громадян", Указу Президента України від 07 лютого 2008 року № 109 "Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування" та регулює правовідносини, що склалися у сфері звернення громадян, яким за своєю суттю клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не являється.

Стосовно посилання Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на лист Осійській сільській раді Іршавського району від 02.03.2018 №02-07/91, в якому остання категорично заперечує щодо надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а також на норми постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 р. №413, якою затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. П. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Суд звертає увагу, що виключна підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою встановлена ч. 7 ст. 118 ЗК України. Земельний кодекс має за своєю правовою природою вищу юридичну силу, у порівнянні з нормами інших підзаконних нормативно-правових актів, тому при прийнятті рішення стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачу слід керуватися положеннями Земельного кодексу.

До того ж у зв'язку із затвердженням постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року №413 Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними зміни до Земельного кодексу України не вносились, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не змінювався.

Таким чином, оскільки порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність, зокрема, порядок одержання дозволу на розроблення проекту землеустрою, врегульовано безпосередньо ЗК України, посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413, як на підставу для відмови у розгляді клопотання позивача є неправомірним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 812/1557/17 (№ К/9901/33241/18).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд також зазначає, що інформуючи ОСОБА_1 про заперечення Осійської сільської ради щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач не конкретизував в чому саме полягають підстави для тих. Так, зокрема, заявнику не було повідомлено про передачу земельних ділянок у контурі 1937 у приватну власність іншим мешканцям с. Осій, частина з яких вже виготовила державні акти на право приватної власності старого взірця без присвоєння кадастрових номерів.

З наявного в матеріалах справи листа Осійської сільської ради Іршавсього району від 02.03.2018 р. №02-07/91, в тому числі, вбачається, що рішенням сесії сільської ради від 30.09.1997 р. земельні ділянки у контурі 1937 передано у приватну власність мешканцям с. Осій згідно з долученим переліком осіб. Проте суд вважає, що відповідач взагалі не досліджував питання наявності зареєстрованих прав власності саме на земельну ділянку, яку має намір отримати позивач.

Разом з тим, згідно із заявленими позовними вимогами, позивач просить визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Проте, як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 21.03.2018 р. №Ю-330/2-1009/0/18-18, відповідач повідомив про неможливість розгляду клопотання ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, а не відмовив у наданні такого.

Проте, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що законодавець встановлює обов'язок уповноваженого органу за результатами розгляду поданого клопотання прийняти одне з таких рішень: або щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надання мотивованої відмови у його наданні.

Чинними нормами земельного законодавства не надано повноваження органам Держгеокадастру щодо залишення клопотань заявників про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою без розгляду. Тому суд вважає, що такі дії не є законним способом поведінки суб'єкта владних повноважень, є проміжними відповідями на звернення, не містять чіткового та однозначного рішення про відмову, а отже не можуть вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Тому в даному випаду має місце бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що проявилася у не розгляді у встановленому законом порядку клопотання ОСОБА_1 від 24.02.2018 р.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року №806/2208/17.

Відповідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, що проявилася у не розгляді у встановленому законом порядку клопотання ОСОБА_1 від 24.02.2018 р. та зобов'язати розглянути таке.

При цьому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 254 КАС України, суд зобов'язує відповідача вирішити питання, щодо якого звернувся позивач з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (місце реєстрації: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 39766716) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадарстру у Закарпатській області щодо не розгляду у встановленому законом порядку клопотання ОСОБА_1 від 24.02.2018 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Осійської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту для ведення індивідуального садівництва, площею 0,12 га у контурі 1937

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадарстру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.02.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Осійської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту для ведення індивідуального садівництва, площею 0,12 га у контурі 1937 в порядку, встановленому законом, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

СуддяР.О. Ващилін