Справа № 540/2205/18
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 р.м. ХерсонСправа № 540/2205/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради до Суворовського районного відділу Державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонської області про визнання дій протиправними та скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання,

встановив:

24 жовтня 2018 року Управління з питань державного архітектурно - будівельного контролю Херсонської міської ради (далі - позивач, Управління, стягувач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Суворовського районного відділу Державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонської області (далі - відповідач, Суворовський РВ ДВС, виконавча служба), у якому просить: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Суворовського РВ ДВС Булах Л.О. (далі - державний виконавець) щодо прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; скасувати повідомлення Булах Л.О. щодо прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Позовна заява надійшла до канцелярії суду 26 жовтня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується із рішенням державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 03 жовтня 2018 року, у зв'язку із відповідністю поданого виконавчого документа (постанова позивача від 25 жовтня 2016 року № 18/650/01-24) вимогам, встановленим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та поданням наведеного документа до виконавчої служби у строк, що передбачений положеннями ст. 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності». Вважає оскаржуване рішення відповідача протиправним, таким, що прийняте всупереч нормам чинного законодавства, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

Варто зазначити, що відповідно до приписів ч. 4 ст. 287 КАС України справи з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, якими порушено права свободи чи інтереси учасників виконавчого провадження, вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

29 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без руху та встановлено строк на усунення її недоліків.

Враховуючи усунення позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, ухвалою суду від 13 листопада 2018 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 20 листопада 2018 року.

20 листопада 2018 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується із позицією, викладеною у позові, з огляду на те, що оскаржувану постанову винесено згідно приписів п. 2 ч. 4 ст. 4 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», якими встановлено суб'єктам владних повноважень тримісячний строк на пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання. Враховуючи наведене, факт набрання постановою Управління від 25 жовтня 2016 року № 18/650/01-24 (виконавчий документ) законної сили 08 листопада 2016 року, а також зважаючи на факт не пред'явлення вказаної постанови до примусового виконання до 08 лютого 2017 року (тримісячний строк з моменту набрання постановою законної сили), відповідач вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та законним, у зв'язку із чим, позовні вимоги є безпідставними. Таким чином, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Суд зауважує на тому, що сторони в судове засідання, призначене на 20 листопада 2018 року, не з'явилися, проте були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відтак, з огляду на положення ч. 9 ст. 205 КАС України суд приймає рішення розглядати дану справу в порядку письмового провадження на підставі матеріалів, наявних у справі.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви по суті, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2016 року Управлінням з питань державного архітектурно - будівельного контролю Херсонської міської ради винесено постанову №18/650/01-24 (далі - Постанова, виконавчий документ), якою вирішено стягнути з ТОВ «Торговий дім» Херсон ЮГ» (далі - боржник) штраф у розмірі 29000,00 грн. Постанова набрала законної сили 09 листопада 2018 року (згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та резолютивної частини постанови).

Зі змісту Постанови вбачається, що боржник отримав її примірник 25 жовтня 2016 року.

Проте, в порушення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» боржником не сплачено штраф, накладений на нього постановою стягувача від 25 жовтня 2016 року № 18/650/01-24.

З огляду на вказані обставини, позивачем 27 вересня 2018 року надіслано на адресу Суворовського РВ ДВС наведену Постанову для примусового виконання.

03 жовтня 2018 року старшим державним виконавцем винесено повідомлення №37227 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (пропущення строку пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання).

Не погоджуючись із наведеним рішенням державного виконавця, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховуючи матеріали справи та положення законодавства, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404).

У виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання (ч. 1 ст. 4 Закону № 1404).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону № 1404).

Згідно приписів ст. 11 Закону № 1404 строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов'язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем (ч. 1). Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом (ч. 2). Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати (ч. 3).

Відповідно до положень ст. 12 Закону № 1404 виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (ч. 1). Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч.2). Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред'явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення (ч. 4). Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 6).

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо зокрема, пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання (п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404).

З наведеного вбачається, що виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. При цьому, у випадку пропущення встановленого цим Законом строку на пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання, державний виконавець зобов'язаний протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення повернути стягувачу відповідний документ.

Відповідно до приписів ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038, Положення про Управління з питань державного архітектурно - будівельного контролю Херсонської міської ради, затвердженого рішенням Херсонської міської ради від 25 березня 2016 року № 137 позивач є виконавчим органом Херсонської міської ради, який здійснює державний контроль з питань будівництва, містобудування та архітектури.

Наведене свідчить на користь висновку, що на позивача, який фактично виконуючи завдання та функції держави у сфері містобудівної діяльності щодо здійснення державного контролю з питань будівництва, містобудування та архітектури, розповсюджується дія приписів ч. 1 ст. 12 Закону №1404, якими встановлено строк для державних органів на пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Як встановлено судом постанова від 25 жовтня 2016 року № 18/650/01-24 набрала законної сили 09 листопада 2016 року, що визначено у резолютивній частині наведеної постанови та не заперечується позивачем.

Враховуючи викладене, тримісячний строк, встановлений приписами ч. 1 ст. 12 Закону №1404 для держави та державних органів на пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання, та той факт, що позивач виконує завдання та функції держави у сфері містобудівної діяльності, тобто відноситься до державних органів, постанова від 25 жовтня 2016 року № 18/650/01-24 мала бути пред'явлена до примусового виконання до 10 лютого 2017 року (строк розпочинається з наступного дня після набрання постановою законної сили).

При цьому, вказана постанова пред'явлена до примусового виконання тільки 27 вересня 2018 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачем порушено строк на пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання, у зв'язку із чим, оскаржуване рішення старшого державного виконавця Булах Л.О. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 03 жовтня 2018 року №37227 є обґрунтованим, таким, що прийняте відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження», а тому скасуванню не підлягає.

Посилання позивача на строки пред'явлення виконавчого документа до виконання, які визначені у Законі України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» не можуть братися судом до уваги, так як порядок примусового виконання судових рішень та рішень інших органів регулюється саме Законом України «Про виконавче провадження». При примусовому виконанні наведених рішень можуть застосовуватися положення інших законів та нормативно-правових актів, проте тільки в тій частині, що не суперечить приписам цьому Закону.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

На підставі ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши надані сторонами докази та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідач свою позицію довів та обґрунтував. Натомість, позивач не довів протиправність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким, що має бути залишеним без задоволення.

Таким чином, керуючись статтями 2, 9, 12, 14, 139, 241 - 246, 205, 255, 287 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову Управління з питань державного архітектурно - будівельного контролю Херсонської міської ради (, 73000, м. Херсон, вул. перекопська, 166) до Суворовського районного відділу Державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонської області (, 73000, м. Херсон, вул. Б. Мозолевського, 2) про визнання дій протиправними та скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 11.5