Справа № 807/52/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/75/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі №807/52/18 (рішення ухвалено в м. Ужгород, суддею Калинич Я.М.) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 24.01.2018 звернувся в суд із адміністративним позовом до Мукачівського ОУПФ України Закарпатської області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % суддівської винагороди із зарахуванням до стажу роботи судді стаж роботи на посадах прокурора, половини строку навчання у Харківському юридичному інституті та строк військової служби; зобов'язати Мукачівське ОУПФ України Закарпатської області зарахувати йому до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи на посадах прокурора (9 років 9 днів), половини строку навчання у Харківському юридичному інституті (2 роки) та строк військової служби (2 роки 4 дні), всього 34 роки 2 місяці 27 днів та зобов'язати нарахувати та виплачувати йому з 25.10.2017 року щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % суддівської винагороди судді і нарахувати та виплатити недоплачену суму щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % суддівської винагороди із зарахуванням до стажу роботи судді стаж роботи на посадах прокурора, половини строку навчання у Харківському юридичному інституті та строк військової служби. Зобов'язано Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи на посадах прокурора (9 років 9 днів), половини строку навчання у Харківському юридичному інституті (2 роки) та строк військової служби (2 роки 4 дні), всього 34 роки 2 місяці 27 днів. Зобов'язати Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 з 25.10.2017 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % суддівської винагороди судді і нарахувати та виплатити недоплачену суму щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Мукачівське ОУПФ України Закарпатської області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що для розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці враховано стаж на посаді судді, який складає 21 рік 2 місяці 14 днів, тому обчислення щомісячного довічного грошового утримання проводиться із розрахунку 82 % від середнього заробітку.

Водночас зазначає, що на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, тобто станом на 24.10.2017, діяла норма Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, якою передбачено перелік робіт, що зараховуються до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання суддів. Зарахування до стажу роботи на посаді судді період строкової військової служби, період навчання у вищому навчальному закладі та період роботи в органах прокуратури даним законом не передбачено.

13.11.2018 від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що Указом Президента України № 482/96 від 27.06.1996 ОСОБА_2 призначено на посаду судді Мукачівського міського суду Закарпатської області (а.с.17).

Постановою Верховної Ради України №2521-ІІІ від 07.06.2001 року ОСОБА_2 обрано на посаду судді безстроково (а.с.20-25). Позивач з серпня 1996 року по березень 2004 року працював на посаді судді Мукачівського міського суду Закарпатської області, а з березня 2004 року - суддею Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 2757/0/15-17 від 12.09.2017 позивача було звільнено з посади судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.19). Таким чином, ОСОБА_2 на підставі наказу № 79/08-07 від 23.10.2017 було відраховано з штату Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з 23.10.2017 (а.с.15).

Позивач звернувся до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області з відповідною заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідачем з 24.10.2017 року призначено довічне грошове утримання у розмірі 82% суддівської винагороди, оскільки стаж роботи на посаді судді складає 21 рік 2 місяці 14 днів (а.с.18).

Судом також встановлено, що позивач з 23.05.1980 проходив строкову військову службу 2 роки 4 дні, що підтверджується копією наявною в матеріалах справи військового квитка НОМЕР_1 (а.с.14).

Також, згідно з копією диплому НОМЕР_2, яка міститься в матеріалах справи, позивач в 1983 році вступив до Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського і в 1987 році закінчив повний курс за спеціальністю правознавство, отже навчався 4 роки (а.с.13).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача останній наказом №167 від 03.08.1987 був призначений на посаду стажиста помічника прокурора Ужгородського району, наказом №114-а від 20.07.1988 призначений на посаду помічника прокурора Ужгородського району.

На прокурорських посадах в органах прокуратури Закарпатської області пропрацював до 12.08.1996 згідно наказу №238 від 12.08.1996 р., в цей же день зарахований суддею у штат Мукачівського міського суду, у зв'язку з призначенням Указом Президента України №482 від 27.06.1996 (а.с.11-12).

Надалі, після прийняття рішення про звільнення та відрахування з штату суду, 18.12.2017 позивач звернувся до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання.

Листом Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської від 27.12.2017 № С-269/09-31 ОСОБА_2 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання було відмовлено, оскільки стаж роботи позивача безпосередньо на посаді судді становить 21 рік 2 місяці 14 днів. При цьому зазначено, що на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, тобто станом на 24.10.2017, нормами Закону №1402-VIII від 02.06.2016 не передбачено зарахування до стажу роботи на посаду судді період роботи на прокурорських засадах та інших видів робіт. Одночасно призначено позивачу щомісячне грошове утримання судді в розмірі 82% заробітної плати (а.с.18).

Не погоджуючись із такою відмовою позивач з метою захисту свого порушеного права звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач маючи стаж роботи 34 роки 2 місяці 27 днів, має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати судді, у тому числі з врахуванням стажу роботи на посадах прокурора, періоду проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР, половини строку за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі, що підлягає врахуванню для визначення стажу роботи на посаді судді.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У відповідності до положень частини першої статті 135 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року, який діяв на день набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

За змістом абзацу другого пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року справа № 127/20301/17, від 20 березня 2018 року справа №520/5814/17.

Оскільки на момент призначення позивача суддею діяла стаття 43 Закону України «Про статус суддів» та стаття 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», які гарантували зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зокрема, роботу в слідчих органах, навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби, то відповідні гарантії зберігалися за позивачем, який безперервно працював суддею, до моменту відставки.

З наявних в матеріалах справи доказів слідує та не заперечується відповідачем, що пенсійним органом стаж роботи на посаді судді позивачу обраховано відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 - 21 рік 2 місяці 14 днів.

Позивачу було повідомлено, що розмір призначеного щомісячного довічного грошового утримання становить 80% заробітку, а отже при його визначенні взято до уваги лише стаж на посаді судді.

Натомість, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що стаж роботи, що дає ОСОБА_2 право на відставку становить більше 25 років із врахуванням спірних періодів, а відтак є достатнім для отримання щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 90%.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («STRETCH v. THE UNITED KINGDOM» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 52 рішення у справі «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Скордіно проти Італії» («Scordino v. Italy» № 36813/97).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Колегія суддів дійшла висновку, що по суті оскаржуване рішення прийнято правильно, разом з тим, з абзацом 3 резолютивної частини, а саме: «Зобов'язати Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи на посадах прокурора (9 років 9 днів), половини строку навчання у Харківському юридичному інституті (2 роки) та строк військової служби (2 роки 4 дні), всього 34 роки 2 місяці 27 днів.» колегія суддів не погоджується і вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити, а саме виключивши даний абзац з резолютивної частини рішення, позаяк наявний у позивача стаж вже є підставою для нарахування та виплати ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % суддівської винагороди судді.

Керуючись статтями 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі №807/52/18 змінити, виключивши абзац третій резолютивної частини. «Зобов'язати Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи на посадах прокурора (9 років 9 днів), половини строку навчання у Харківському юридичному інституті (2 роки) та строк військової служби (2 роки 4 дні), всього 34 роки 2 місяці 27 днів.»

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук
Повне судове рішення складено 20.11.2018