Справа № 826/9236/17
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2018 року

Київ

справа №826/9236/17

адміністративне провадження №К/9901/51532/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Калініна О.С.,

представника позивача - Коропа О.В.,

представників відповідача - Кулькова В.С., Морозова П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 (головуючий суддя - Шурко О.І., судді - Василенко Я.М., Степанюк А.Г.)

у справі № 826/9236/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Територіальне міжгосподарче об'єднання «Ліко-Холдинг»

до Державної фіскальної служби України, Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Територіальне міжгосподарче об'єднання «Ліко-Холдинг» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ), Державної фіскальної служби України (далі - ДФС), в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність ДПІ щодо незабезпечення автоматичного збільшення суми, на яку Товариство має реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на величину від'ємного значення за червень 2015 року у сумі 9 713 469,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення ДФС від 27.11.2015 № 2538316/99-99-15-01-02-16 про відмову збільшення суми, на яку Товариство має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на величину від'ємного значення за червень 2015 року у сумі 9 713 469,00 грн.;

- зобов'язати ДПІ збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку Товариство має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на величину від'ємного значення за червень 2015 року у сумі 9 713 469,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідачами протиправно відмовлено в автоматичному збільшенні суми, на яку Товариство має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину від'ємного значення за червень 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва (колегія суддів: Літвінова А.В., Аблов Є.В., Мазур А.С.) від 29.11.2017 в задоволенні позову Товариства відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 задоволено апеляційну скаргу Товариства, скасовано постанову суду першої інстанції та задоволено адміністративний позов:

- визнано протиправною бездіяльність ДПІ у вигляді незабезпечення автоматичного збільшення суми, на яку Товариство має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на величину від'ємного значення за червень 2015 року у сумі 9 713 469,00 грн.;

- визнано протиправним та скасовано рішення ДФС від 27.11.2015 про відмову збільшення суми, на яку Товариство має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на величину від'ємного значення за червень 2015 року у сумі 9 713 469,00 грн.;

- зобов'язано ДПІ збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку Товариство має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на величину від'ємного значення за червень 2015 року у сумі 9 713 469,00 грн.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, ДПІ звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог, невірно оцінивши залучені до справи докази та неправильно застосувавши при цьому норми матеріального і процесуального права.

Товариство у своїх запереченнях на касаційну скаргу вважає судові рішення законними та обґрунтованими, а касаційну скаргу просило залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржуються дії та рішення відповідачів щодо організації електронного адміністрування податку на додану вартість, який здійснюється в порядку, передбаченому статтею 200-1Податкового кодексу України та Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569.

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач 11.11.2015 направив на адресу ДФС заяву, в якій, посилаючись на бездіяльність ДПІ здійснити в системі електронного адміністрування податку на додану вартість коригування даних, а саме - збільшити на суму 9 713 469,00 грн., на яку Товариство, на його думку, має право зареєструвати податкові накладні, платник податку просив відновити порушене право на збільшення реєстраційної суми. При цьому Товариство зазначило, що попри подання 12.08.2015 відповідного уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість за листопад 2014 року автоматичного збільшення суми на рахунку позивача не відбулось.

Листом від 27.11.2015 ДФС проінформувала позивача про відсутність підстав для задоволення його заяви щодо збільшення реєстраційної суми.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено нові правила функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Система електронного адміністрування податку на додану вартість запроваджена поетапно відповідно до пункту 35 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України з 1 січня до 1 липня 2015 року у тестовому режимі, з 1 липня 2015 року на постійній основі.

Основні принципи функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість визначено статтею 200-1 розділу V Податкового кодексу України.

Порядок електронного адміністрування цього податку затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569 "Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість".

Електронний рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - електронний рахунок) - це рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який платником перераховуються кошти з власного поточного рахунка в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також у сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань з цього податку. Кошти з такого рахунка підлягають перерахуванню до бюджету та/або на спеціальний рахунок. Для кожного платника податку Казначейством відкривається один електронний рахунок.

Пунктом 34 Розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України встановлено, що станом на третій робочий день після дати набрання чинності Законом України від 16.07.2015 № 643-VII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість" зареєстрованим платникам податку значення суми податку (позитивне або від'ємне), на яку такий платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначене пунктом 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу, та значення усіх її складових, визначених цим Кодексом, дорівнюють нулю, крім значень її складових S НаклОтр, S НаклВид та S Митн, що були сформовані, починаючи з 01.07.2015. Зареєстрованим платникам податку таке значення автоматично збільшується контролюючим органом, зокрема до 31.07.2015 для платників податків, що застосовують звітний (податковий) період місяць, без проведення перевірок, передбачених статтею 200 цього Кодексу, на суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, та суму непогашеного від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на кінець поточного звітного (податкового) періоду, що зазначено в податковій звітності з податку на додану вартість, у якій відображаються розрахунки з бюджетом та/або відображаються операції, що стосуються спеціального режиму оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, за червень 2015 року. На таку суму платником податку збільшується розмір суми податкового кредиту за звітний (податковий) період (липень 2015 року).

Здійснивши системний аналіз залучених до справи доказів та правильно застосувавши під час розгляду справи норми матеріального права, що регламентують спірні правовідносини, зокрема положення статті 200-1 Податкового кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569 «Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість» та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 23.09.2014 № 966, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що контролюючим органом безпідставно не забезпечено своєчасне відображення у системі електронного адміністрування податку на додану вартість заявлених Товариством сум в уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість за листопад 2014 року.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано постанову суду апеляційної інстанції, ґрунтуються на неправильному тлумаченні законодавства, що регламентує спірні правовідносини, відтак не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 344, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова