Справа № 823/555/16
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року справа № 823/555/16

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Баклаженко Н.В.,

представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укрінбанк" ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (за довіреністю в режимі відеоконференції),

розглянувши по суті в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Ватутінський хлібокомбінат» до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЬВЕДЕН - 3000», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укрінбанк" ОСОБА_1, ПАТ «Українська інноваційна компанія» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2016 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулось публічне акціонерне товариство "Ватутінський хлібокомбінат" (далі - позивач) з позовною заявою до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укрінбанк" ОСОБА_3 (далі - відповідач), третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬВЕДЕН - 3000", в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 11.03.2016 № 10-ТА "Про віднесення правочинів до категорії нікчемних та застосування наслідків нікчемності до операції зі списання грошових коштів з вкладного/депозитного рахунку ТОВ "АЛЬВЕДЕН-3000" №0043 у сумі 8200000 грн. на аналітичний рахунок № 4008, відкритий для погашення заборгованості ПАТ "Ватутінський хлібокомбінат" за кредитним договором № 49-2013 від 02.12.2013, оформлену меморіальним ордером № 14246577 від 24.12.2015 та акцесорних з нею операцій зі списання/перерахування коштів з аналітичного рахунку № 4008 на відповідні рахунки, відкриті ПАТ "Ватутінський хлібокомбінат" для погашення кредиту та процентів по кредитному договору № 49-2013 від 02.12.2013.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.03.2016 відповідач прийняв рішення № 11-ТА "Про віднесення правочинів до категорії нікчемних та застосування наслідків нікчемності до операції зі списання грошових коштів з вкладного/депозитного рахунку ТОВ "АЛЬВЕДЕН-3000" №0043 у сумі 8200000 грн. на аналітичний рахунок № 4008, відкритий для погашення заборгованості ПАТ "Ватутінський хлібокомбінат" за кредитним договором № 49-2013 від 02.12.2013, оформлену меморіальним ордером № 14246577 від 24.12.2015 та акцесорних з нею операцій зі списання/перерахування коштів з аналітичного рахунку № 4008 на відповідні рахунки, відкриті ПАТ "Ватутінський хлібокомбінат" для погашення кредиту та процентів по кредитному договору № 49-2013 від 02.12.2013. Вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що прийнято з порушенням вимог Законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", оскільки: за наслідками звернення стягнення на предмет застави перевагу ні позивач ні третя особа не отримали, на відміну від банку; процедура звернення стягнення банком порушена не була - направлення письмового повідомлення про наміри розпочати процедуру звернення стягнення підлягає застосуванню тільки в разі наявності інших обтяжувачів із відповідним пріоритетом, а відсутність реєстрації звернення стягнення на заставне майно в ДРОРМ не є підставою для визнання такого провину нікчемним; за умовами кредитного договору № 49-2013 від 02.12.2013 та на підставі ст. 1050 ЦК України банк має право дострокового звернення стягнення на предмет застави, в обсязі, що перевищує прострочений борг. Крім того, позивач наголосив, що відповідачем жодним чином не доведено, що оскаржуваний правочин носив протиправний характер, призвів до позбавлення банку ліквідного майна та збільшив витрати Фонду на виведення неплатоспроможного банку з ринку, в результаті зменшення ліквідаційної маси останнього.

Представник позивача в судове засідання не прибув, просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечив, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що метою списання депозитних коштів з вкладного рахунку ТОВ "Альведен - 3000" під виглядом необхідності погашення заборгованості позивача, строк сплати більшої частини якої на той час ще не настав, виступило індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора - заставодавця, що було спрямоване на уникнення встановлених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" процедур та обмежень, а також штучне зменшення обсягу зобов'язань пов'язаної особи перед банком. Такі дії банку, на думку представника відповідача не передбачені ні законом ні внутрішніми документами банку, що є достатньою підставою для віднесення вказаних операцій, як окремих правочинів до категорії нікчемних, за ознаками, що передбачені п.п.7 та 9 ст. 38 Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"

Представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укрінбанк" ОСОБА_1 в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти задоволення позову заперечив у повному обсязі.

Представники третіх осіб товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬВЕДЕН - 3000» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» в судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укрінбанк" ОСОБА_1 в судовому засіданні в режимі відеоконференції, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає.

24.12.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 934 "Про віднесення ПАТ "Український інноваційний банк" до категорії неплатоспроможних.

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 24.12.2015 прийнято рішення № 239 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасовій адміністрації банку", у відповідності до якого в установі банку запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 25.12.2015 по 24.03.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано їй всі повноваження тимчасового адміністратора банку, що визначені ст.ст.37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

На виконання вимог ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" комісією, створеною у відповідності до наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК" № 5 від 06.01.2016 було перевірено ряд правочинів вчинених банком протягом року до моменту запровадження тимчасової адміністрації.

Актом перевірки № 11-ТА від 11.03.2016 року встановлено, що 02.12.2013 між ПАТ "УКРІНБАНК" та ПАТ "Ватутінський хлібокомбінат" був укладений кредитний договір №49-2013 із змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами.

Згідно умов кредитного договору банк надав позивачу кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії в розмірі 8000000 грн., зі сплатою процентів в розмірі 18% річних, строком користування до 28.11.2014.

Станом на 24.12.2015 позивач допустив прострочення виконання договірних зобов'язань та не сплатив встановлені графіком платежі про процентам за жовтень та листопад 2015 року на загальну суму - 20 000,00грн.

Виконання позивачем кредитних зобов'язань по вищевказаному договору забезпечувалось заставою належних ТОВ "Альведен - 3000" прав вимоги на грошові кошти, що були розміщені на вкладному/депозитному рахунку в банку, про що останнім укладено договір застави майнових прав №109-2014-1з від 29.10.2014, згідно якого: заставодержателем є ПАТ "УКРІНБАНК", заставодавцем - ТОВ "Альведен - 3000", об'єкт застави - право вимоги грошових коштів в сумі 11700000 грн., розміщених на рахунку №0043 згідно укладеного з банком договору банківського вкладу "Стандарт" №197349/ГО-1289 від 29.10.2014.

Комісією встановлено, що напередодні запровадження процедури тимчасової адміністрації в ПАТ "УКРІНБАНК", а саме - 24.12.2015 керівництво банку прийняло рішення, оформлене протоколом кредитного комітету №200 від 24.12.2015, погоджене протоколом засідання Правління банку №176 від 24.12.2015, розпочати процедуру примусового стягнення заборгованості позивача за кредитним договором, в т.ч. шляхом здійснення договірного списання на підставі п. 3.2.9 відповідного договору застави грошових коштів в сумі 8200000 грн., що розміщені на депозитному рахунку ТОВ "Альведен - 3000". Результатом виконання вищевказаного рішення стало проведення банком ряду внутрішньобанківських операцій із договірного списання коштів з вкладного/депозитного рахунку третьої особи, оформлене відповідним меморіальним ордером та погашення заборгованості ПАТ "Ватутінський хлібокомбінат" за кредитним договором.

В акті перевірки № 11-ТА від 11.03.2016 комісія запропонувала уповноваженій особі Фонду віднести вказані правочини до категорії нікчемних, вважати їх нікчемними та застосувати до них наслідки нікчемності правочинів у вигляді: сторнування банківських проводок та повернення ТОВ "Альведен - 3000" списаних коштів, а також відновлення в балансі банку заборгованості за ПАТ "Ватутінський хлібокомбінат", з проведенням донарахування відповідних платежів по кредитному договору.

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "УКРІНБАНК" - ОСОБА_3 11.03.2016 прийнято рішення № 11-ТА "Про віднесення правочинів до категорії нікчемних та застосування наслідків нікчемності до операції зі списання грошових коштів з вкладного/депозитного рахунку ТОВ "АЛЬВЕДЕН-3000" №0043 у сумі 8200000 грн. на аналітичний рахунок №4008, відкритий для погашення заборгованості ПАТ "Ватутінський хлібокомбінат" за кредитним договором № 49-2013 від 02.12.2013 - були віднесені до категорії нікчемних та визнано нікчемними. Одночасно постановлено застосувати до таких правочинів наслідки нікчемності.

В подальшому, банком було направлено на адресу позивача повідомлення про нікчемність правочину № 233/о/25-16 від 29.03.2016.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що спірні правовідносини станом на час їх виникнення регулювались Цивільним кодексом України, та Законами України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI (далі - Закон № 4452), "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18.11.2003 № 1255-IV (далі - Закон № 1255) та "Про заставу" від 02.10.1992 № 2654-ХІІ (далі - Закон № 2654).

В оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що аналіз проведених операцій дає підстави стверджувати, що всі вони були здійснені банком незаконно, з наданням явних переваг як третій особі так і позивачу, що є підставою для віднесення цих операцій до категорії нікчемних за критерієм нікчемності, наведеним в п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452, який встановлює, що правочини неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Вказане твердження суд сприймає критично та зазначає наступне.

У відповідності до ст. 2 Закону № 1255, звернення стягнення на предмет обтяження полягає у вжитті обтяжувачем передбачених законом заходів щодо предмета обтяження для задоволення своїх прав чи вимог, які випливають із змісту обтяження.

В свою чергу приписами ст.1 Закону № 2654 передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Аналіз зазначених правових норм та обставин справи дає суду право зробити висновок про те, що укладення договору застави та звернення стягнення на предмет застави (в разі невиконання умов кредитного договору) дійсно здійснюється з метою отримання переваг, які отримає виключно заставодержатель, тобто банк, але аж ніяк не інші сторони - боржник або заставодавець. Таким чином, наслідком застосування банком правового інституту звернення стягнення на суму депозитних коштів є припинення права власності на них заставодавцем та перехід їх до стягувача (банку).

Суд зазначає, що інститут повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання який врегульовано ст.ст.27 та 32 Закону № 1255 введений законодавцем з метою охорони прав та інтересів обтяжувачів.

Так, у відповідності до вимог ст.27 Закону № 1255, якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право. Протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж права, можуть письмово заявити обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, про свій намір отримати задоволення своїх забезпечених обтяженням вимог за рахунок предмета забезпечувального обтяження. Після закінчення строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, обтяжувач з вищим пріоритетом, який висловив намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, надсилає письмове повідомлення всім особам, які повинні виконати вимоги за відповідним правом грошової вимоги боржника, яке є предметом забезпечувального обтяження. З дня відправлення зазначеного повідомлення обтяжувач з вищим пріоритетом набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким відступлене на його користь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобов'язанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимоги (ч.ч.1-4 ст.32 Закону № 1255).

Оскільки у спірних правовідносинах ПАТ "УКРІНБАНК" був єдиними обтяжувачем права вимоги грошових коштів в сумі 8200000 грн., розміщених на рахунку № 0043 згідно укладеного з банком договору банківського вкладу "Стандарт" №197349/ГО-1289 від 29.10.2014, то в даному випадку не було об'єктивної потреби в направленні повідомлення про порушення основного зобов'язання. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в своєму рішенні від 31.10.2011 у справі № 6-47цс11, де суд зокрема наголосив, що положення частин 3 та 4 ст. 32 Закону № 1255 щодо необхідності направлення письмового повідомлення підлягають застосуванню тільки в разі наявності інших обтяжувачів із відповідним пріоритетом.

Відсутність реєстрації звернення стягнення на заставне майно в ДРОРМ, на думку суду, не є також підставою для визнання такого правочину нікчемним, оскільки у відповідності до ч.2 ст.12 Закону №1255, реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем. Тобто, в даному випадку, спірні правовідносини щодо відсутності реєстрації звернення стягнення на заставне майно в ДРОРМ слід врегульовувати саме ст. 12 Закону № 1255, яка не виключає можливості вчинення правочину звернення стягнення на майно без реєстрації останнього в реєстрі обтяжень.

Судом також не приймаються до уваги твердження відповідача відносно того, що у ПАТ "УКРІНБАНК" було відсутнє право дострокового звернення стягнення на предмет застави в обсязі, що перевищує прострочений борг, з огляду на наступне.

Судом досліджений кредитний договір №49-2013 від 02.12.2013 та з'ясовано, що п.5.2.5. останнього зазначено, що в разі невиконання чи неналежного виконання позивальником зобов'язань за цим договором банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за договором, відшкодування збитків та звернути стягнення на предмет застави чи інше майно, що належить позивальнику. Крім цього, п.6.2 договору також передбачалось, що в разі коли виникла і триває подія невиконання зобов'язань, сума кредиту, нараховані проценти, а також інші суми, що нараховані згідно з цим договором, підлягають достроковому поверненню. Тобто, зазначені обставини підтверджують наявність у ПАТ "УКРІНБАНК" права вимоги дострокового повернення кредиту.

За приписами ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що в зв'язку з неналежним виконанням ПАТ "Ватутінський хлібокомбінат" умов кредитного договору №49-2013 від 02.12.2013, додатковим угодами №№1-6 до нього вносились зміни щодо продовження граничного терміну повернення кредиту, тобто відбувалась неодноразова пролонгація кредитного договору.

Таким чином, беручи до уваги, що ПАТ "Ватутінський хлібокомбінат" договірні зобов'язання неодноразово не виконувались належним чином, то у ПАТ "УКРІНБАНК" виникло право ініціювати звернення стягнення на всю суму предмету застави (яка перевищує податковий борг), а не на її частину, що в повній мірі узгоджується з приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України та не суперечить їм.

Дослідження матеріалів справи та аналіз норм чинного законодавства дає суду підстави зробити висновок, що в уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК" - ОСОБА_3 були також відсутні правові підстави застосовувати до спірних правовідносин критерії нікчемності наведені в п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452, за якими правочини неплатоспроможного банку є нікчемними в разі здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства, оскільки при зверненні стягнення на заставне майно ПАТ "УКРІНБАНК" не поніс витрати пов'язані з таким стягненням, беручи до уваги, що наслідком такого стягнення стало набуття банком права власності на високоліквідні активи у формі грошової суми в розмірі 8200000 грн. Натомість, твердження відповідача про збільшення кошторису витрат зі здійснення ліквідації банку, зумовлене стягненням на депозит, є на думку суду безпідставним та необґрунтованим.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку, що ПАТ "УКРІНБАНК" здійснивши примусове стягнення заборгованості позивача за кредитним договором, в т.ч. шляхом здійснення договірного списання на підставі п.3.2.9 відповідного договору застави грошових коштів в сумі 8200000 грн., що розміщені на депозитному рахунку ТОВ "Альведен - 3000" діяло на підставі, в межах та у спосіб, що передбачений законодавством України, натомість відповідач прийняв оскаржуване рішення всупереч вимогам кредитного договору №49-2013 від 02.12.2013 та вимог Законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв'язку із вищенаведеним, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз. У зв'язку з цим, відсутні підстави для стягнення на користь позивача сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» ОСОБА_3 від 11.03.2016 №10-ТА «Про віднесення правочинів до категорії нікчемних та застосування наслідків нікчемності до операції зі списання грошових коштів з вкладного/депозитного рахунку ТОВ «АЛЬВЕДЕН-3000» №0043 у сумі 8200000 грн. на аналітичний рахунок № 4008, відкритий для погашення заборгованості ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» за кредитним договором № 49-2013 від 02.12.2013, оформлену меморіальним ордером № 14246577 від 24.12.2015 та акцесорних з нею операцій зі списання/перерахування коштів з аналітичного рахунку № 4008 на відповідні рахунки, відкриті ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» для погашення кредиту та процентів по кредитному договору № 49-2013 від 02.12.2013.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 21708016) на користь публічного акціонерного товариства «Ватутінський хлібокомбінат» (вул. Транспортна, 33 м. Ватутіне, Черкаська обл., 20250, ідентифікаційний код 00380669) сплачений судовий збір в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Гайдаш

Рішення складено у повному обсязі 26.11.2018.