Справа № 363/928/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Котлярова І.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Справа № 363/928/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту Держаної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_2

до Головного інспектора будівельного нагляду

Інспекційного відділу Департаменту Держаної архітектурно-

будівельної інспекції у Київській області

Шома Артема Геннадійовича

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного інспектора будівельного нагляду Інспекційного відділу Департаменту Держаної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Шома Артема Геннадійовича (далі - відповідач) про скасування постанови від 28.02.2017 р. № А-2802/1 у справі про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Департамент ДАБІ у Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що під час здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю позивачем не було допущено посадову особу Департаменту ДАБІ до проведення перевірки, про що складено відповідний акт.

Крім того, апелянт наполягає на тому, що ним було дотримано процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наполягає на тому, що в даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності.

Крім того, позивач наголошує на тому, що ним взагалі не здійснюються ніякі підготовчі та/або будівельні роботи, щодо яких інспектор мав намір провести перевірку, а належний йому будинок з листопада 2016 року є об'єктом нерухомого майна, будівництво якого завершено, він прийнятий в експлуатацію та право власності на нього зареєстровано, тож об'єктом будівництва він взагалі не є.

У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, не з'явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави передбачені КАС України для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з'явилися, в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачу та його сину ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок загальною площею 153,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 № НОМЕР_1).

16.01.2017 р. заступником директора Департаменту ДАБІ у Київській області Клименко В.В. було видано направлення для проведення перевірки № 14.17/01, яким відповідачу та головному інспектору будівельного нагляду Коваль В.В. доручено здійснення позапланової перевірки на об'єкті: будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1.

Строк дії направлення з 17 по 23 січня 2017 року.

Зазначене направлення видано на підставі наказу ДАБІ України від 08.09.2015 р. № 976 та звернення ОСОБА_7 від 07.12.2016 р. вх. № 40-7071-Л.

Уповноваженими було здійснено вихід на перевірку, за наслідками якої 17.01.2017 р. року складено акт про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об'єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій, в якому зазначено, що позивач не допустив посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об'єкт будівництва: житловий будинок та господарські будівлі за адресою: АДРЕСА_1 для проведення позапланової перевірки, чим порушив положення п. 1 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пп. 1 п. 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ від 23.05.2011 р. № 553.

Також 17.01.2017 р. інспектором був складений припис С-1701/1 про усунення вказаних порушень у термін до 30.01.2017 р.

21.02.2017 р. інспектором був складений відносно позивача протокол № 1-Л-А-2102/1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-42 КУпАП.

28.02.2017 р. відповідачем винесена постанова № А-2802/1 по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-42 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6 800,00 грн.

Позивач, вважаючи зазначену постанову протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що позивача було повідомлено про проведення позапланової перевірки, не доведено обґрунтованість та правомірність її проведення, дотримання процедури здійснення перевірки, а також не доведено правомірності притягнення позивача до відповідальності.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р. № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI), Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 р. № 553 (далі - Порядок № 553).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 23.05.2011 р. № 553 на виконання положень зазначеного Закону затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, яким визначається процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - суб'єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Під час здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю щодо суб'єктів містобудування (юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) на об'єктах будівництва органи державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, пункту 3 статті 22 «Прикінцеві положення» Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Згідно ч. 1 ст. 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Аналогічні правові положення закріплені у п.7 Порядку № 553.

У п. 1 ч. 3 ст. 41 Закону № 3038-VI визначено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню.

Пунктом 9 Порядку № 553 визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва.

Відповідно до п.п. 13, 14 Порядку № 553 суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право:

- вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства;

- перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень;

- бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю;

- за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю;

- подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки.

Суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов'язаний допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання ними порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством на суб'єкт містобудування покладено обов'язок допустити уповноважених осіб органу архітектурно-будівельного контролю на відповідний об'єкт для проведення перевірки.

Разом з тим, виконанню зазначеного обов'язку має передувати сукупність наступних умов: підконтрольний суб'єкт містобудування повинен бути обізнаний щодо проведення такої перевірки та йому має бути пред'явлено направлення на її проведення та службове посвідчення особи, якій доручено проведення такої перевірки.

Водночас, колегія суддів зазначає, що необізнаність суб'єкт містобудування щодо проведення перевірки виключає наявність у неї практичної можливості виконати свій обов'язок щодо забезпечення допуску контролюючого органу на відповідний об'єкт.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем та/або апелянтом не було надано доказів, які б підтверджували повідомлення позивача про проведення перевірки на об'єкті: будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, тому у суду відсутні підстави вважати, що він мав практичну можливість виконати покладений на нього обов'язок та допустити уповноважених осіб ДАБІ до проведення перевірки у відповідний день та час.

Більш того, відповідачем та/або апелянтом також не доведено й того, що позивачу було пред'явлено направлення на перевірки та службове посвідчення осіб контролюючого органу, які прибули для проведення перевірки за вказаною адресою.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України обов'язок доказування покладено саме на відповідача як суб'єкта владних повноважень, але у даному випадку такий обов'язок ним виконаний не був.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що у матеріалах перевірки, які надані апелянтом на вимогу суду апеляційної інстанції, відсутні жодні докази, які б підтверджували вищевказані обставини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку у відповідача не було достатніх та необхідних правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за недопущення посадової особи Департаменту ДАБІ до проведення перевірки.

Доводи апелянта про те, що не допущення позивачем посадової особи Департаменту ДАБІ до проведення перевірки підтверджується відповідним актом, а також посилання апелянта на те, що ним було дотримано процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності, є необґрунтованими з огляду на вищезазначене.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів перед судом правомірності прийняття ним спірної постанови та не спростував правильності висновків суду першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції було повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Департаменту Держаної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту Держаної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Рішення виготовлено 21 листопада 2018 року.

Головуючий суддя

Судді: