Справа № 805/1505/17-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року справа №805/1505/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Блохіна А.А.,

секретар судового засідання Романченко Г.О.,

за участі представників відповідачів Сущенка В.А., Шалати С.С., Тичиніна Я.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року (повне судове рішення складено 29 листопада 2017 року в м. Слов'янську) в адміністративній справі №805/1505/17-а (судді в 1 інстанції Аляб'єв І.Г., Бабаш Г.П., Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_5 до прокуратури Донецької області, Генеральної прокуратури України, Кабінету Міністрів України, треті особи - Управління державної казначейської служби в Донецькій області, Міністерство фінансів України, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) щодо не приведення постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 (далі - Постанова № 505) у відповідність до Закону України від 14.10.2014 № 1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VІІ);

- визнати протиправною бездіяльність КМУ щодо не передбачення та не включення видатків на збільшення заробітної плати працівників прокуратури у проектах законів про Державний бюджет на 2015-2017 року;

- зобов'язати КМУ привести постанову № 505 у відповідність до Закону № 1697-VІІ ;

- зобов'язати прокуратуру Донецької області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати в повному обсязі з урахуванням премій, встановлених щомісячно відповідними наказами, та усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу: 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат, з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних розмірів заробітних плат, з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат, з урахуванням фактично виплаченої заробітної плати.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.11.2017 за заявою позивача залишено без розгляду позовні вимоги до Генеральної прокуратури України щодо визнання неправомірною бездіяльності, яка виявилась у не включенні видатків на збільшення заробітної плати працівників прокуратури під час формування та подання бюджетних запитів до Міністерства фінансів України на 2016-2017 роки (а.с.80 т.2).

В обґрунтування позову зазначив, що з 01.07.2015 Законом № 1697-VІІ встановлені нові розміри посадових окладів працівників прокуратури. Однак, виплати здійснювалися у меншому розмірі на підставі постанови № 505.

Аналіз нормативно-правових актів свідчить, що КМУ допустив протиправну бездіяльність, не привів свої постанови у відповідність до Закону № 1697-VІІ.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову, прийняти нову, якою позов задовольнити.

Обґрунтування апеляційної скарги.

1. Суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що прокуратура Донецької області та Генеральна прокуратура України під час формування бюджетів на 2016-2017 роки, надали бюджетні запити з врахуванням підвищення заробітної плати, встановленої ст. 81 Закону № 1697-VІІ, тобто, визнали право на заробітну плату, встановлену законом, а не підзаконним актом.

2. Закон № 1697-VІІ був прийнятий за часом пізніше, ніж постанова № 505, що підтверджує бездіяльність КМУ у не приведенні своєї постанови у відповідність до Закону № 1697-VІІ. При цьому закони мають вищу юридичну силу, ніж постанови КМУ.

3. Суд першої інстанції не звернув уваги на аналіз практики Європейського Суду з прав людини по спірним питанням. При цьому відсутність бюджетного фінансування не може бути обставиною, яка виключає відповідальність суб'єкта владних повноважень перед фізичною особою.

Відповідач - Генеральна прокуратура України надала відзив до апеляційної скарги, в якому вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що Законами України про Державний бюджет України на 2015, 2016 роки зазначено, що положення ст. 81 Закону № 1697-VІІ на 2015, 2016 роки застосовуються в порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Відтак, органи прокуратури не мають правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівникам прокуратури поза межами видатків державного бюджету, тобто в розмірах інших, ніж встановлено КМУ.

Представники відповідачів (прокуратури та КМУ) в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Позивач та його представник до апеляційного суду не прибули.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_5 з 2009 року працював у органах прокуратури Донецької області, а 17 лютого 2017 року звільнений з займаної посади та органів прокуратури за власним бажанням.

В 2015-2017 роках виплата заробітної плати позивача здійснена без урахування положень статті 81 Закону № 1697-VІІ.

Відповідно до ч.3 ст. 81 Закону № 1697-VІІ в редакції від 26.10.2014 посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Як зазначено в ч.1 ст. 81 Закону № 1697-VІІ заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.7 ст. 81 цього ж Закону фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно п.1 розділу ХІІ Перехідних положень Закону № 1697-VІІ, цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Таким чином, стаття 81 Закону № 1697-VІІ набрала чинності з 15.07.2015.

Заробітна плата в період 2015-2016 років нараховувалася та виплачувалась позивачу відповідно до Постанови № 505.

Також, в пп.1,2 п.13 розділу ХІІІ Перехідних положень Закону № 1697-VІІ визначено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом.

Закон № 1697-VІІ опубліковано у виданні «Голос України» 25.10.2014 №206.

Спірним є питання правомірності не приведення Кабінетом Міністрів України своїх нормативно-правових актів, зокрема, Постанови № 505 у відповідність до Закону № 1697-VІІ в редакції від 26.10.2014 протягом 2015-2016 років.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

14 жовтня 2014 року прийнято Закон № 1697-VІІ, який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Відповідно до частини третьої статті 81 Закону № 1697-VІІ посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.7 ст. 81 цього ж Закону фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно п.1 розділу ХІІ Перехідних положень Закону № 1697-VІІ, цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Таким чином, стаття 81 Закону № 1697-VІІ набрала чинності з 15.07.2015.

Проте, в пп.1,2 п.13 розділу ХІІІ Перехідних положень Закону № 1697-VІІ визначено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом.

Закон № 1697-VІІ опубліковано у виданні «Голос України» 25.10.2014 року № 206.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 79 "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" внесено зміни до Бюджетного кодексу України, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" якого доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Крім цього, положеннями статей 8 та 13 Закону України "Про оплату праці" визначено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Згідно зі статтями 89 та 90 Закону № 1697-VІІ фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України. Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Частинами 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

З 01.01.2015 набув чинності Закон України «Про Державний бюджет на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80 (опублікований в «Голос України» 31.12.2014 № 254).

Пунктом 9 цього Закону встановлено, що норми і положення частини другої статті 33, статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З 01.01.2016 набув чинності Закон України «Про Державний бюджет на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928 (опублікований в «Голос України» 31.12.2014 № 250).

Відповідно до пункту 11 цього Закону визначено, що частини друга статті 33, стаття 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджету Фонду соціального страхування України.

Тобто, Законами України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та «Про Державний бюджет України на 2016 рік», як спеціальними, які регулюють бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, які фінансуються з державного бюджету, надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.

Заробітна плата в спірний період 2015-2016 років нараховувалася та виплачувалась позивачу відповідно до Постанови № 505, яка залишалася незмінною до 30.09.2015 (зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 763).

На думку позивача, Кабінет Міністрів України не виконав покладені на нього пп.1,2 п.13 розділу ХІІІ Перехідних положень Закону №1697 обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цим законом у тримісячний строк.

Закон № 1697 було опубліковано в газеті «Голос України» 25.10.2014, відтак, згідно вищезазначених перехідних положень цього закону КМУ мав би привести свої нормативно-правові акти у відповідність із ним в строк до 25.01.2015.

В той же час, як зазначалось вище, правове регулювання спірних відносин було змінено Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», який було прийнято 28.12.2014 та який набрав чинності з 01.01.2015, тобто, до спливу строку КМУ на приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність із Законом № 1697.

Таким чином, починаючи з липня 2015 року (коли мали б бути введені нові розміри посадових окладів згідно зі статтею 81 Закону № 1697) безперервно існує конкуренція правових норм щодо регулювання відповідних правовідносин.

Враховуючи, що вищеперелічені норми законів про Державний бюджет на 2015 - 2016 роки та Бюджетного кодексу України прийняті за часом пізніше, ніж Закон № 1697, суд вважає, що застосуванню підлягають саме вони.

За таких обставин, у Кабінету Міністрів України не було правових підстав приводити у відповідність до положень Закону № 1697 свої нормативно-правові акти.

Те саме стосується і позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо не передбачення та не включення видатків на збільшення заробітної плати працівників прокуратури у проектах законів про Державний бюджет на 2015-2017 року.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Кабінет Міністрів України привести постанову Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 у відповідність до Закону України «Про прокуратуру», додатково до викладених вище висновків суд апеляційної інстанції зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України №763 від 30.09.2015 року внесені зміни до постанови КМУ №505 від 31.05.2012 року «Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» та встановлено розмір посадових окладів працівників прокуратури в межах бюджетних асигнувань, визначених Законами України «Про Державний бюджет на 2015 рік», «Про Державний бюджет на 2016 рік».

В зв'язку з зазначеним відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Щодо зобов'язання прокуратуру Донецької області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати в повному обсязі з урахуванням премій, встановлених щомісячно відповідними наказами, та усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу: 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат, з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних розмірів заробітних плат, з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат, з урахуванням фактично виплаченої заробітної плати, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, відповідно до частини другої статті 81 Закону № 1697, яка набрала чинності з 15.07.2015, заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Відповідно до частини третьої статті 81 Закону № 1697-VІІ посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

При цьому, статтею 13 вказаного Закону обумовлено, що плата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Вказане положення кореспондується з положеннями частини дев'ятої статті 81 Закону № 1697-VІІ, в якій передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

За нормами частин першої, другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно зі статтею 89 Закону № 1697-VІІ функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Статтею 90 Закону № 1697-VІІ визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та пункту 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», норми і положення частини другої статті 33, статті 81 Закону № 1697-VІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Тобто, Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не було передбачено видатки на реалізацію положень статті 81 Закону № 1697-VІІ.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» затверджено схему посадових окладів працівників органів прокуратури.

Зміни до вказаної постанови Кабінету Міністрів України, зокрема, щодо розмірів окладів працівників органів прокуратури, не вносились.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач - прокуратура Донецької області, не наділений правом самостійно, без законодавчого врегулювання та фінансової можливості збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у розмірі, встановленому Законом № 1697-VІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі №809/935/16, від 03 липня 2018 року по справі № №810/1318/16, від 20 червня 2018 року по справі №820/4128/16.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_5 до прокуратури Донецької області про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати в розмірах, визначених Законом № 1697-VІІ, задоволенню не підлягають.

Посилання апелянта на позицію Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Позивач наводить пункт 23 рішення у цій справі, за у якому Європейський суд з прав людини зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Вказане міркування Європейського суду Позивач тлумачить як відсутність права законодавця призупиняти дію певних виплат в тому разі, коли норма про таку виплату є чинною.

Однак наведене тлумачення є помилковим та не відповідає позиції Європейського суду. Зокрема, як вбачається з пункту 25 цього ж рішення Європейського суду, суд зазначає, що рішення національних судів щодо відхилення вимог заявника стосовно виплат за ці періоди, базувались на внутрішньому законодавстві. Суди не могли розглядати щодо суті вимоги заявника за період з 1997 року по 1998 року у зв'язку із пропущенням строку позовної давності. Суди також відхилили вимоги заявника за період після 23 червня 1999 року, оскільки право на отримання надбавок було призупинене Законом України "Про загальну середню освіту". Суд не вбачає будь-яку свавільність у рішеннях суду стосовно цих періодів. Відповідно, у цій частині заяви не було порушення статті 1 Протоколу N 1.

Таким чином Європейський суд погодився з правом законодавця змінювати правове регулювання виплат шляхом призупинення дії одних норм з одночасним введенням іншого нормативного регулювання, що і відбулось у спірному випадку з оплатою роботи працівників прокуратури.

Водночас, у пункті 23 наведеного рішення йдеться про безпідставне та свавільне незастосування норми, яка була чинною та не призупиненою у відповідний період часу.

Інші доводи апеляційної скарги також не впливають на правильність висновків місцевого суду.

Зокрема, з огляду на встановлення судом апеляційної інстанції нарахування ОСОБА_5 в спірний період заробітної плати виходячи з розміру посадового окладу, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», тобто, з урахуванням положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та Закону України від 28.12.2014 № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», у розмірі встановленому законом, суд вважає безпідставним посилання скаржника на помилкове не застосування до спірних правовідносин ч.4 ст.43 Конституції України.

Як зазначено в рішенні «Суханов та Ільченко проти України» (Заява № 68385/10 та 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що демократично обраний Парламент зберігає право щодо виконання своїх законодавчих функцій відповідно до Конституції та зміни встановлених розмірів виплат на певний період часу. В цій справі таке право було реалізоване шляхом надання відповідних повноважень Кабінету Міністрів України.

Суд вважає безпідставним посилання скаржника на необхідність застосування положень статті першої Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами, про що зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України».

Спірні правовідносини відбувались у липні - вересні 2015 року, а тому посилання скаржника на необхідність застосування за аналогією права рішення Конституційного Суду України від 08.07.2016р. №5-рп/2016р є безпідставним, оскільки суд повинен досліджувати правомірність рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень на момент прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року в справі №805/1505/17-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 23 листопада 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді О.О. Шишов

А.А. Блохін