Справа № 826/17795/13-а
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2018 року

у справі №826/17795/13-а (розглянутої за правилами спрощеного провадження)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна»

до відповідача Державної архітектурно-будівельної інспекції України

про визнання протиправними та скасування постанов,

,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року Підприємство з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» ( в подальшому Приватне підприємство з іноземними інвестиціями «Амік Україна » звернулось до суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про:

- визнати протиправною та скасувати постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 24.10.2013 №486 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

- визнати протиправною та скасувати постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 24.10.2013 №487 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності є безпідставними, необґрунтованими з огляду на відсутність у діях позивача складу правопорушення, а тому підлягають скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано постанови Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 24.10.2013 №486 та №487 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Державна архітектурно-будівельна інспекція України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідачем було правомірно застосовано до позивача штрафні санкції за порушення у сфері містобудівної діяльності, з огляду на наявні порушення виявлені під час передвіки.

Позивачем було подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ПІІ "Лукойл-Україна" () зареєстроване Подільською районною в м. Києві державною адміністрацією 16.11.1999, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 24.02.2005 № 0005310. Місцезнаходження ПІІ "ЛУКОЙЛ-Україна": 04071, м. Київ, Подільський район, вул. Верхній Вал, буд. 68.

Відповідно до рішення власника компанії Амік Енерджі Менеджмент ГмбХ (AMIC ENERGY MANAGEMENT GMBH) від 29.02.2015 №29/04/15 найменування підприємства з іноземними інвестиціями "Лукойл-Україна" змінено на підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК Україна".

Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Подільського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві 08.05.2015 проведено реєстрацію змін до установчих документів ПІІ "ЛУКОЙЛ-Україна", а саме змінивши найменування з підприємства з іноземними інвестиціями "Лукойл-Україна" на підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК Україна", у зв'язку із чим належним позивачем у справі є ПІІ "АМІК Україна.

На підставі звернення громадської організації "Ліга благоустрою Киян" від 25.09.2013 №25.13 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ПІІ "Лукойл-України" на об'єкті будівництва "Автозаправна станція "Лукойл", що розташована по вул. Набережно-Корчуватська, 11 у Голосіївському районі міста Києва.

В ході проведення перевірки відповідачем було встановлено, що на автозаправній станції «Лукойл» №11-11 виконані будівельні роботи із реконструкції будівлі літ. «А» автозаправного комплексу, а саме змінено техніко-економічні показники, також замінено паливнораздавальні колонки, а саме паливнораздавальні колонки встановлені на час прийняття автозаправної комплексу в експлуатацію у 2002 році, замінено на нові QUANTIUM 510 (дата виготовлення 2012 рік) виробництва «Фірма TOKHEIM UK Ltd Великобританія», зареєстрованими у Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки у 2009 році за №У1414-09. Зазначені вище будівельні роботи виконані без документі, що надають право на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги частини 1статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також в акті зазначено, що автозаправна станція «Лукойл» №11-11 що розташована по вул. Набережно-Корчуватська, 11 у Голосіївському районі міста Києва експлуатується без прийняття її в експлуатацію, у встановленому законодавством порядку після виконання будівельних робіт із реконструкції, чим порушено вимоги частини 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

З метою усунення виявлених порушень, відповідачем 16.10.2013 року прийнято припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким заборонено з 16.10.2013 експлуатацію зазначеного об'єкту; також вимагалося усунути в термін до 18.11.2013 порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності у встановленому законодавством порядку.

З цих підстав на підставі акту перевірки у присутності представника позивача були складені протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 16.10.2013.

24 жовтня 2013 року на підставі акту перевірки, протоколу про адміністративне правопорушення, припису, відповідачем винесені постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності:

- №487/13, яким за порушення частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (виконання будівельних робіт із технічного переоснащення автозаправної станції, об'єкт відноситься до V категорії складності, без документів, що надають право на їй виконання) позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 3 п. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та вирішено накласти штраф у сумі 1032300,00 грн.;

- №486/13, яким за порушення частини 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (експлуатація автозаправної станції «Лукойл» №11-11, об'єкт відноситься до V категорії складності, без прийняття її в експлуатацію після виконання будівельних робіт із технічного переоснащення) позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 6 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та вирішено накласти штраф у сумі 1032300,00 грн.

Вважаючи неправомірними постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку про відсутність у діях позивача складу правопорушення у сфері містобудівної діяльності, зазначеного у спірних постановах про накладення штрафу Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», а відтак спірні постанови є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

відповідно до ч.1, 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню; складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону.

Процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності визначено Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553

Згідно з частиною першої статі 1 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб'єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Відповідно до абзацу шостого пункту 6 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації об'єктів V категорії складності, суб'єкти містобудування несуть відповідальність у вигляді штрафу у розмірі дев'ятисот мінімальних заробітних плат.

Відповідно до абзацу третього пункту 5 частини другої 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» визначено, що за виконання будівельних робіт без отримання дозволу на їх виконання на об'єктах V категорії складності суб'єкти містобудування несуть відповідальність у вигляді штрафу у розмірі дев'ятисот мінімальних заробітних плат.

Тобто, з наведених норм вбачається, що до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі дев'ятисот мінімальних заробітних плат може бути притягнуто суб'єктів містобудування у випадку експлуатації або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації або виконання будівельних робіт без отримання дозволу на їх виконання виключно стосовно об'єктів V категорії складності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції автозаправна станція «Лукойл» №11-11 що розташована по вул. Набережно-Корчуватська, 11 у Голосіївському районі міста Києва відноситься до ІІ категорії складності.

Зазначені обставини підтверджені наявними в матеріалах справи Технічним паспортом на АЗС 11-11 за адресою вул. Набережно-Корчуватська, 11 у Голосіївському районі міста Києва та висновку експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи №1658/14-42/1659/14-43 від 26 серпня 2014 року судовими експертами Київського науково - дослідного інституту судових експертиз.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначений висновок експертів був складений за аналогічною типовою автозаправною станцією «Лукойл» №11-28 що розташована по проспекту Героїв Сталінграду, 2/37 у Оболонському районі міста Києва, відповідно до яких встановлено, що будівля автозаправного комплексу, розташована відноситься до ІІ категорії складності.

Згідно з частиною 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - органи державного архітектурно-будівельного контролю), - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Відповідно до частини першої та другої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» усі об'єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва. Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок віднесення об'єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 6 Порядку віднесення об'єктів будівництва до IV і V категорій складності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011року №557, визначено, що до V категорії складності відносяться об'єкти будівництва, які мають хоча б одну з таких ознак:

1) згідно із Законом України «Про об'єкти підвищеної небезпеки» є об'єктами підвищеної небезпеки;

2) розраховані на постійне перебування більш як 400 осіб та (або) періодичне перебування понад 1000 осіб;

3) становлять можливу небезпеку для більш як 50000 осіб, які перебувають поза об'єктом;

4) у разі аварії або неможливості (недоцільності) подальшої експлуатації: можуть спричинити збитки в обсязі понад 150000 мінімальних розмірів заробітних плат; можуть призвести до припинення функціонування об'єктів транспорту, зв'язку, енергетики та інженерних мереж загальнодержавного значення; можуть призвести до втрати об'єктів культурної спадщини національного значення.

Щодо заміни паливно роздавальних колонок колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до абз.3 частини 1 статті 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» об'єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси лінійні об'єкти інженерно-транспортні інфраструктури.

В свою чергу паливно-роздавальна колонка не є об'єктом будівництва в розумінні статті 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Паливно-роздавальна колонка - це самостійний технічний пристрій, який є заводським виробом та виготовлений відповідно до технічних умов. Такий пристрій може бути від'єднаний від місця його встановлення без заподіяння йому будь-якої шкоди, тобто е є об'єктом будівництва.

Відповідно до норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» отримання дозволу є необхідною умовою для здійснення виконання будівельних робіт саме щодо об'єктів будівництва.

Колегія суддів зазначає, що об'єктом будівництва, в даному випадку, є АЗС, що була введена в експлуатацію, а встановлення паливно-роздавальних колонок на тому ж місці де вона й була, не є будівництвом або створенням нового об'єкту у розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» а є заміною технічного пристрою.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність порушень позивачем вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а відтак, підстав для застосування до позивача штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог визнання протиправними та скасування постанов Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 24.10.2013 №486 та №487 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, оскільки матеріалами справи не підтверджено наявність порушень законодавства , що стали підставою для притягнення позивача до відповідальності та накладення штрафних санкцій.

В свою чергу колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на відсутність порушень визначення об'єкту будівництва та віднесення його до V категорії складності оскільки доказів та характеристик того, що спірний об'єкт будівництва має бути кваліфікований як об'єкт V категорії складності, зокрема, що належний позивачу автозаправний комплекс по вул. Набережно-Корчуватській, 11 у Голосіївському районі міста Києва, є: об'єктом підвищеної небезпеки; розрахований на постійне перебування більш як 400 осіб та (або) періодичне перебування понад 1000 осіб; становить можливу небезпеку для більш як 50000 осіб, які перебувають поза об'єктом; у разі аварії або неможливості (недоцільності) подальшої експлуатації: може спричинити збитки в обсязі понад 150000 мінімальних розмірів заробітних плат, або може призвести до припинення функціонування об'єктів транспорту, зв'язку, енергетики та інженерних мереж загальнодержавного значення або призвести до втрати об'єктів культурної спадщини національного значення, матеріали справи не містять та до апеляційної скарги не додано.

Нормами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачами в даному випадку не виконано.

При цьому апеляційні скарги не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 23 листопада 2018 року.