Справа № 803/759/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/905/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 5 червня 2018 року, ухвалене суддею Денисюк Р.С., 14:18:32 год., м. Луцьк, дата складання повного тексту рішення 11 червня 2018 року, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И В:

24.04.2018 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати:

податкові повідомлення-рішення відповідача від 28.03.2018: №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 13 100,95 грн., з яких: 7871,97 грн. - за податковим зобов'язанням, 5228,90 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 1021,61 грн., з яких: 615,92 грн. - за податковим зобов'язанням, 405,69 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

рішення відповідача про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.03.2018 № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 4228,80 грн.;

вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2018 №Ф- зі сплати єдиного внеску в розмірі 8739,19 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 5 червня 2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано: податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Волинській області від 28.03.2018 № , № , № ; рішення Головного управління ДФС України у Волинській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28 березня 2018 року № ; вимогу Головного управління ДФС України у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 28 березня 2018 року №Ф-. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704,80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ФОП ОСОБА_1 як податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь фізичних осіб у відповідності до вимог чинного законодавства виконав покладений на нього обов'язок щодо нарахування та утримання податків, що підтверджується податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку форми 1-ДФ та платіжними дорученнями про сплату податку з доходів фізичних осіб. Податковий орган при виявленні порушень та формуванні висновків акту не керувався необхідними матеріалами, які є підставами для висновків під час проведення перевірок в достатньому обсязі. До матеріалів перевірки відповідачем не надано суду документів, що підтверджують наявність зазначених у акті перевірки фактів. Таким чином, суд приходить до висновку, що висновки акту ґрунтуються лише на поясненнях осіб (суб'єктивних припущеннях), що і було підтверджено в судовому засіданні представником відповідача та відповідно визначено податкові зобов'язання всупереч вимогам чинного законодавства. Відтак, під час перевірки податковий орган дійшов помилкового висновку про порушення позивачем підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 167.1 статті 167, підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.1 статті 171, підпункту 176.2 «а» статті 176 ПК України.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 28.03.2018 №, суд першої інстанції зазначає, що підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення слугували твердження податкового органу про заниження позивачем бази оподаткування військовим збором на 41062,33 грн., і на основі якого було прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.03.2018 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 1021,61 грн., в тому числі: 615,92 грн. - податкове зобов'язання та 405,69 грн. - штрафні (фінансові) санкції. Оскільки судом визнано протиправним донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб із виплат найманим працівникам у 2016-2017 роках, неправомірним є також донарахування позивачу суми військового збору, що тягне за собою відповідно визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.03.2018 №.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне нарахування єдиного внеску, суд першої інстанції зазначає, що єдиний внесок повинен сплачуватись із тієї суми доходу, з якої сплачується податок на доходи фізичних осіб. Таким чином, з врахуванням встановлених судом обставин справи щодо відсутності порушень в частині неутримання та неперерахування податку з доходів фізичних осіб за 2016-2017 роки вимога про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2018 № Ф- на суму 8739,19 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій від 28.03.2018 № на суму штрафу в розмірі 4228,80 грн. є теж протиправними.

На думку суду першої інстанції, відповідач не довів правомірності податкових повідомлень-рішень від 28.03.2018 № , № , № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2018 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.03.2018 №.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його ухваленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Головне управління ДФС у Волинській області оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 5 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що протягом періоду, який перевірявся, самозайнята особа використовувала працю 1-4 найманих осіб. В ході проведення перевірки надано пояснення громадянами, які надавали послуги з прибирання у Луцькій міській раді Департамент «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які працювали без оформлення трудових відносин. В ході перевірки проведено аналіз по нарахуванню та виплаті заробітної плати найманим працівникам згідно з розрахунковими відомостями, табелями обліку робочого часу, платіжних доручень встановлено, що зазначені у поясненнях вказаних найманих працівників виплати частково не включені до загального оподатковуваного доходу працівників, відповідно податок з доходів фізичних осіб з даних виплачених сум не утримувався та до бюджету не перераховувався.

Крім того, дані виплати фізичним особам не були включені в податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку (за формою №1-ДФ) за відповідні квартали 2016-2017 рр., чим порушено п. 176.2 ст.176 ПК України.

Перевіркою повноти відображення у звітності сум нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», встановлено відхилення по сумах виплат, а саме: не включено до фонду оплати праці, на який нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, сума доходу, виплачена найманим працівникам, чим порушено п.4 ч.1 ст.4, п.1 ч.1 ст.7, п.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, а також утримання єдиного внеску із сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) встановлено, що підприємцем ОСОБА_1 занижено нарахування та сплату єдиного соціального внеску за ставкою 22 % за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 рр. на загальну суму 8739,19 грн., чим порушено п.1 ч.1 ст.7, п.1 ч.2 ст.6, п.5 п.7 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування». Перевіркою правильності визначення бази оподаткування та повноти нарахування військового збору позивачем внаслідок порушень занижено базу оподаткування військовим збором на 41062,33 грн., чим порушено пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.1. п. 164.1 ст. 164, підпункт 1.3 пункт 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем не нараховано та не сплачено до бюджету 615,92 грн. військового збору.

З врахуванням наведеного апелянт вважає, що оскаржувані рішення винесені відповідно до вимог чинного законодавства, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що у період з 22.02.2018 по 02.03.2018 ГУ ДФС у Волинській області, відповідно до наказу від 20.02.2018 №800, направлення від 23.02.2018 № 840, проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

За результатами вказаної перевірки складено акт №3671/03-20-13-06/НОМЕР_5 від 12.03.2018, згідно висновків якого перевіркою встановлено порушення, зокрема:

підпункту 14.1.180, підпункту 14.1.222 пункту 14.1 статті 14, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 167.1 статті 167, підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.1 статті 171, підпункту 176.2 «а» статті 176 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме: неутримання та неперерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників, в зв'язку з чим на підставі пункту 167.1. статті 167 ПК України донараховано податок з доходів фізичних осіб із виплат найманим працівникам в сумі 7871,97 грн.;

пунктів 1 частини першої статті 7, пункту 1 частини другої статті 6, пунктів 5, 7 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано єдиний соціальний внесок в сумі 8739,19 грн.;

підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, в результаті чого донараховано військовий збір у сумі 615,92 грн.;

пункту 176.2 статті 176 ПК України, а саме неподання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.03.2018: №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 13 100,95 грн., з яких: 7871,97 грн. - за податковим зобов'язанням, 5228,90 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 1021,61 грн., з яких: 615,92 грн. - за податковим зобов'язанням, 405,69 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями

Також, винесено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.03.2018 № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 4228,80 грн., та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2018 №Ф- зі сплати єдиного внеску в розмірі 8739,19 грн.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно акта перевірки №3671/03-20-13-06/НОМЕР_5 від 12.03.2018, 23.01.2018 до ГУ ДФС у Волинській області надійшла скарга Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку» Луцької міської ради про вжиття контрольно-перевірочних заходів з метою виявлення порушень щодо працевлаштування та сплати податків за найманих працівників ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

В ході проведення позапланової виїзної документальної перевірки позивача відповідно до отриманих матеріалів встановлено, що протягом перевіряє мого періоду самозайнята особа використовувала працю 1-4 найманих працівників.

Відповідно до наказу № 01/11.16 від 02.11.2016 прийнято на роботу ОСОБА_4 на посаду мийника вікон. Найманою особою ОСОБА_4 відповідно до табелів обліку робочого часу за листопад 2016 року відпрацьовано 21 робочий день (105 год.) та нараховано дохід - 954,55 грн., за грудень 2016 року відпрацьовано - 22 робочих дні (110 год.), нараховано дохід - 1000,00 грн., за січень 2017 року відпрацьовано 20 робочих днів (100 год.), нараховано дохід - 2161,30 грн.

Згідно табеля обліку робочого часу за березень 2017 року найманою особою ОСОБА_3 відпрацьовано 4 робочих дні (32 год.), нараховано дохід - 581,82 грн., за квітень 2017 року відпрацьовано 19 робочих днів (152 год.), нараховано дохід - 3200,00 грн., за травень 2017 року відпрацьовано - 20 робочих днів (159 год.), нараховано дохід - 3200,00 грн., за червень 2017 року відпрацьовано - 20 робочих днів (159 год.), нараховано дохід - 3200,00 грн.

Відповідно з повідомленням про прийняття на роботу від 01.06.2017 прийнято на роботу з 02.06.2017 ОСОБА_5 відповідно до наказу № 6 від 01.06.2017 на посаду прибиральника службових приміщень. ОСОБА_5 відповідно до табелів обліку робочого часу за червень 2017 року відпрацьовано 19 робочих днів (151 год.), нараховано дохід - 3040,00 грн., за липень 2017 року відпрацьовано 21 робочий день (168 год.), нараховано дохід - 3200,00 грн., за серпень 2017 року відпрацьовано 22 робочих дні (175 год.), нараховано дохід - 3200,00 грн., за вересень 2017 року відпрацьовано 21 робочий день (168 год.), нараховано дохід - 3200,00 грн., за жовтень 2017 року відпрацьовано 21 робочий день (167 год.), нараховано дохід - 3200,00 грн., за листопад 2017 відпрацьовано 22 робочих дні (176 год.), нараховано дохід - 3200,00 грн., за грудень 2017 року відпрацьовано 20 робочих днів (160 год.), оклад - 3200,00 грн.

Також в акті перевірки зазначено, що в ході проведення перевірки надано письмові пояснення громадянами, які надавали послуги з прибирання у Департаменті «Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку» Луцької міської ради ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно з письмовим поясненням ОСОБА_2 встановлено, що за період роботи з 25.072016 по 30.11.2016 на посаді прибиральниці у Департаменті «Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку» Луцької міської ради, працювала без оформлення трудових відносин. Заробітна плата становила 2500,00 грн.

Згідно з письмовим поясненням ОСОБА_3 встановлено, що за період роботи з початку березня 2017 року по липень 2017 року включно працювала на посаді прибиральниці в Департаменті «Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку» Луцької міської ради та магазині «Єврошоп». З березня по травень 2017 року отримувала заробітну плату 3200,00 грн. в місяць, з червня по липень 2017 року - 3600,00 грн.

Згідно з письмовим поясненням ОСОБА_4 встановлено, що за період роботи з 04.07.2016 по 31.01.2017 працювала на посаді притиральні в Департаменті «Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку» Луцької міської ради, з 04.07.2016 по 31.10.2017 працювала без оформлення трудових відносин. З 01.11.2016 по 31.01.2017 була оформлена згідно трудового договору, оклад становив 1000,00 грн. в місяць. Однак за весь період з04.07.2016 по 31.10.2017 отримувала заробітну плату 2500,00 грн. в місяць.

Згідно з письмовим поясненням ОСОБА_5 встановлено, що за період роботи з 04.05.2017 по 31.12.2017 працювала на посаді прибиральниці в Департаменті «Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку» Луцької міської ради та магазині «Єврошоп». Заробітну плату отримувала в таких розмірах: травень 2017 року - 2000,00 грн., з червня 2017 року по вересень 2017 включно - 3600,00 грн. в місяць, у жовтні-листопаді 2017 року - 4000,00 грн. в місяць, у грудні 2017 року - 6000,00 грн. в місяць.

В ході перевірки проведено аналіз по нарахуванню та виплаті заробітної плати найманим працівникам згідно з розрахунковими відомостями, табелями обліку робочого часу, платіжних доручень та встановлено, що зазначені у поясненнях виплати частково не включені до загального оподатковуваного доходу працівників, відповідно податок з доходів фізичних осіб з даних виплачених сум не утримувався та до бюджету не перераховувався.

Приписами підпункту 14.1.180. пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 171.1. статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Пунктом 171.2. статті 171 ПК України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Згідно з пунктом 176.2. статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Із матеріалів справи видно, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є діяльність з прибирання приміщень.

У 2016-2017 роках позивач надавав послуги з прибирання приміщень, в тому числі і приміщення Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку» Луцької міської ради та використовував працю найманих працівників. Між ФОП ОСОБА_1 (виконавець) та Департаментом «Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку» Луцької міської ради (замовник) було укладено договори про надання послуг від 01.01.2016 № 01.01-01, від 07.12.2016 № 01.01-01/2, від 18.09.2017 № 01.09-01, відповідно до умов яких виконавець зобов'язується надати замовнику послуги з щоденного прибирання приміщень. Порядок здачі та приймання робіт (послуг) здійснюється після закінчення робіт та оформляється актом. Про факт виконаних робіт свідчать відповідні акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 25.11.2016 №11, від 16.12.2016 № 12, від 26.07.2017 № 7, від 28.08.2018 № 8, від 26.12.2017 № 12, від 30.11.2017 № 11, від 26.10.2017 № 10 (а.с. 2-14, т.2).

Відповідно до акта перевірки підставою для висновків про порушення позивачем вимог ПК України щодо неутримання та неперерахування податку з доходів фізичних осіб, єдиного соціального внеску, військового збору із заробітної плати найманих працівників до бюджету стали пояснення фізичних осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в яких зазначили, що працювали на посадах прибиральниць без належного оформлення трудових відносин.

На підставі пояснень вказаних осіб і було проведено розрахунок податку з доходів фізичних осіб, який підлягає виплаті позивачем в розмірі 7871,97 грн. та застосовано штрафні санкції.

Встановлено, що ОСОБА_3 працювала на посаді прибиральниці службових приміщень з 28.03.2017 по 01.07.2017 з посадовим окладом 2200,00 грн. в місяць, яка була направлена на працевлаштування Луцьким районним центром зайнятості 24.03.2017 та звільнена з роботи 01.07.2017 за власним бажанням. Вказане підтверджується направленням на працевлаштування від 24.03.2017 № 0003002, наказом про прийняття на роботу від 27.03.2017, повідомленням про прийняття на роботу від 27.03.2017, табелями обліку використання робочого часу, відомостями про виплату заробітної плати за вказаний період, заявою про звільнення за власним бажанням від 30.06.2017, наказом про припинення трудового договору від 01.07.2017 (а.с. 34-57, т.1). З наданих документів слідує, що ОСОБА_6 була оформлена на роботу з 27.03.2017, а не з початку місяця, як про це зазначено у поясненнях та отримувала заробітну плату 3200,00 грн. в місяць.

ОСОБА_4 працювала у позивача на посаді мийника вікон з 02.11.2016 по 31.01.2017 з посадовим окладом у листопаді-грудні 2016 року 1000,00 грн. в місяць та в січні 2017 року - 3200,00 грн. в місяць. Звільнена з роботи за угодою сторін 31.01.2017. Вказане підтверджується наказом про прийняття на роботу від 01.11.2016, повідомленням про прийняття на роботу від 01.11.2016, табелями обліку використання робочого часу, відомостями про виплату заробітної плати за вказаний період, заявою про звільнення за власним бажанням від 31.01.2017, наказом про припинення трудового договору від 31.01.2017 (а.с. 58-71, т.1). Отже, ОСОБА_4 була оформлена на роботу з 02.11.2016, а не з 04.07.2016, як про це зазначено у поясненнях.

ОСОБА_5 працювала у позивача на посаді прибиральниці службових приміщень з 02.06.2017 по 09.01.2018 з посадовим окладом у червні-жовтня 2017 року - 2200,00 грн. в місяць, у листопаді - грудні 2017 року, січні 2018 року - 2500,00 грн. Звільнена з роботи за угодою сторін 09.01.2018. Вказане підтверджується наказом про прийняття на роботу від 01.06.2017, повідомленням про прийняття на роботу від 01.06.2017, табелями обліку використання робочого часу, відомостями про виплату заробітної плати за вказаний період, заявою про звільнення за власним бажанням від 09.01.2018, наказом про припинення трудового договору від 09.01.2018 (а.с. 72-111,т.1). Отже, ОСОБА_5 була оформлена на роботу з 02.06.2017, а не з 04.05.2017, як про це зазначено у поясненнях та отримувала заробітну плату у розмірі встановленого окладу 2200,00 грн. та 2500,00 грн.

Також встановлено, що з ОСОБА_2 трудові відносини оформлені не були, остання у липні 2016 року приходила до позивача з наміром працевлаштуватися, однак не мала при собі відповідних документів, в зв'язку з чим трудовий договір з нею не був укладений.

Таким чином, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 як податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь фізичних осіб у відповідності до вимог чинного законодавства виконав покладений на нього обов'язок щодо нарахування та утримання податків, що підтверджується податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку форми 1-ДФ та платіжними дорученнями про сплату податку з доходів фізичних осіб.

Згідно пункту 83.1. статті 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Як слідує з акту перевірки, окрім пояснень колишніх працівників позивача та ОСОБА_2, з якою трудовий договір не укладався, будь-яких інших документів, визначених статтею 83 ПК України, які б свідчили про допуск до роботи без оформлення трудових відносин не наведено.

Відтак, податковий орган при виявленні порушень та формуванні висновків акту не керувався необхідними матеріалами, які є підставами для висновків під час проведення перевірок в достатньому обсязі. До матеріалів перевірки відповідачем не надано суду документів, що підтверджують наявність зазначених у акті перевірки фактів. В акті відсутні будь-які підтверджуючі дані про те, що зазначена у поясненнях винагорода працівникам виплачувалася і не була позивачем відображена в бухгалтерському та податковому обліку.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що під час проведення перевірки податковим органом не проводився порівняльний аналіз даних бухгалтерського та податкового обліку, що стосуються фонду оплати праці, розміру заробітної плати, чисельності працівників.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час проведення перевірки податковий орган дійшов помилкового висновку про порушення ФОП ОСОБА_1 підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 167.1 статті 167, підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.1 статті 171, підпункту 176.2 «а» статті 176 ПК України.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 28.03.2018 №, суд апеляційної інстанції зазначає.

З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» до ПК України, в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до абзацу 1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Підпунктами 1.1-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України визначено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Отже, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 28.03.2018 № слугували твердження податкового органу про заниження позивачем бази оподаткування військовим збором на 41062,33 грн., і на основі якого було прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.03.2018 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 1021,61 грн., в тому числі: 615,92 грн. - за податковими зобов'язаннями та 405,69 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Враховуючи, що апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб із виплат найманим працівникам у 2016-2017 роках, тому неправомірним є також донарахування позивачу суми військового збору, що тягне за собою відповідно визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.03.2018 №.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне нарахування єдиного внеску, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Приписами частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, відповідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Відтак, єдиний внесок повинен сплачуватись із тієї суми доходу, з якої сплачується податок на доходи фізичних осіб.

З врахуванням встановлених обставин справи щодо відсутності порушень в частині неутримання та неперерахування податку з доходів фізичних осіб за 2016-2017 роки, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.03.2018 № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 4228,80 грн., та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2018 №Ф- зі сплати єдиного внеску в розмірі 8739,19 грн. є протиправними.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідач не довів правомірності податкових повідомлень-рішень від 28.03.2018: № , № , № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2018 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.03.2018 №, а відтак, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції щодо стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правову допомогу в сумі 5000,00 грн. зазначає наступне.

Згідно частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини 3-5 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частин 7,9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Із матеріалів справи видно, що згідно доданих письмових доказів (договору про надання правової допомоги від 05.04.2018 №б/н, додатку №1 до договору від 05.04.2018, платіжного доручення від 11.04.2018 № 707 (а.с. 190-194), позивач сплатив на рахунок адвоката ОСОБА_7 5000,00 грн. правової допомоги, яка складається з: вивчення матеріалів справи - 500,00 грн., підготовки та подання до суду першої інстанції даної позовної заяви - 200 0,00 грн.; представництво інтересів позивача в суді першої інстанції (два засідання) - 2500,00 грн.

Таким чином судом першої інстанції обґрунтовано стягнено на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Таким чином, доводи апелянта є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 5 червня 2018 року у справі №803/759/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 21.11.2018р.