Справа № 810/4450/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4450/18 Суддя першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - Відповідач, Переяслав-Хмельницьке ОУПФ) про:

- визнання неправомірним рішення від 22.12.2017 року №06-Х-01 про відмову у поновленні пенсії;

- зобов'язання провести ОСОБА_2 поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року шляхом призначення її знову відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.09.2018 року позовну заяву повернуто на підставі ч. 4 ст. 169 КАС України у зв'язку з тим, що додана до позовної заяви на підтвердження повноважень ОСОБА_3 діяти від імені ОСОБА_2 копія довіреності від 03.11.2017 року оформлена неналежним чином, оскільки не містить апостиля, проставленого на ній або скріпленого з нею, а відтак не може підтверджувати право ОСОБА_3 на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_2

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що, по-перше, до позовної заяви була додана нотаріально засвідчена копія довіреності від імені ОСОБА_2, а не проста її копія, по-друге, додана до позовної заяви нотаріально завірена копія довіреності містила апостиль, розташований на другій сторінці довіреності, по-третє, у випадку невідповідності позовної заяви вимогам КАС України суд повинен спочатку залишити її без руху із наданням строку для усунення недоліків, по-четверте, практику Європейського суду з прав людини, згідно якої суд не повинен тлумачити положення статті у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.11.2018 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.11.2018 року.

У межах встановленого строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 03.09.2018 року суд першої інстанції повернув позовну заяву з посиланням на те, що додана до позовної заяви копія довіреності від 03.11.2017 року не містить апостилю, проставленого на ній або скріпленого з нею, у зв'язку з чим повноваження ОСОБА_3 на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_2 належним чином не підтверджені.

Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що подання позовної заяви особою, яка не має право її підписувати, має своїм наслідком її повернення.

При цьому, посилання Апелянта на неврахування судом першої інстанції приписів ч. 1 ст. 169 КАС України судова колегія оцінює критично з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Разом з тим, положення статей 160 та 161 Кодексу адміністративного судочинства не містять вимог щодо надання до позовної заяви документів, які підтверджують повноваження представника особи на підписання позовної заяви. Відповідні обов'язки представника регламентовані ст. 59 КАС України, недотримання яких має своїм наслідком повернення, зокрема, позовної заяви за правилами п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Однак, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо відсутності документального підтвердження повноважень ОСОБА_3 на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_2 та доводам Апелянта на їх спростування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 57 КАС України визначають, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. У справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

За правилами ч. 1 ст. 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

При цьому в силу положень ч. 2 ст. 59 КАС України довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

У разі задоволення заявленого клопотання щодо посвідчення довіреності фізичної особи на ведення справи, що розглядається, суд без виходу до нарадчої кімнати постановляє ухвалу, яка заноситься секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, а сама довіреність або засвідчена підписом судді копія з неї приєднується до справи.

Довіреність фізичної особи, за зверненням якої прийнято рішення про надання їй безоплатної вторинної правничої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), який прийняв таке рішення.

Відповідно до ч. 9 ст. 59 КАС України довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, остання підписана ОСОБА_3, який визначає себе як представник ОСОБА_2 На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_3 до позовної заяви було додано нотаріально завірену копію довіреності від 03.11.2017 року, вчиненої у місті Рішон Ле-Ціон, Ізраїль.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Для вчинення будь-яких нотаріальних дій, у тому числі, і для засвідчення вірності перекладу та вірності копій, документи, які складено за кордоном повинні прийматися нотаріусами за умови їх легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Існує два способи засвідчення: консульська легалізація та проставлення апостиля.

Легалізація документів та/або проставлення апостиля - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.

Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов'язковість якої надана Законом України від 10.01.2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» та вступила в силу в Україні в 2003 році.

Згідно ст. 1 Гаазької конвенції ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Отже, у силу приписів пункту «d» частини 2 статті 1 Гаазької конвенції довіреність, видана особою приватного права, є офіційним документом та на неї поширюються вимоги цієї конвенції.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями Конвенції, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

Відповідно до статті 4 Конвенції передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Таким чином, для цілей прийняття документа, складеного в Ізраїлі та звільнення його від процедури консульської легалізації, він повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.

Як вбачається зі змісту доданої до апеляційної скарги копії довіреності від 03.11.2017 року, остання засвідчена нотаріусом ОСОБА_3, та на ній проставлено апостиль Держави Ізраїль від 16.11.2017 року. Наведений висновок, на переконання судової колегії, підтверджується наявною у матеріалах справи копією апостилю Держави Ізраїль від 16.11.2017 року №27978/20, який перекладений та копію якого посвідчено нотаріусом ОСОБА_3, а також тим, що вказаний апостиль є скріпленим з довіреністю від 03.11.2017 року, про що свідчать отвори прошивання документів стрічкою, які містять на копіях документів. Крім іншого, безпосередньо апостиль свідчить, що він проставлений на документі про засвідчення підпису ОСОБА_2 від 03.11.2017 року №755/2017, згідно якого остання у присутності нотаріуса з своєї доброї волі підписала документ, що додається до цього засвідчення і позначений літерою «А». Згідно відбитку печатки, що міститься на довіреності від 03.11.2017 року, остання є документом, позначеним літерою «А».

Наведене, на переконання судової колегії свідчить про обґрунтованість твердження Апелянта про передчасність висновків суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви, адже останнім до позовної заяви були надані нотаріально засвідчені копії документів, які підтверджують повноваження ОСОБА_3 на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_2

Судовою колегією враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід'ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід'ємне право особи на доступ до суду.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини надання представником Позивача нотаріально засвідчений копій документів, які підтверджують повноваження останнього на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_2, свідчать, що постановлена передчасно оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведених обставин у сукупності, а також зважаючи на те, що поверненню позовної заяви на підставі п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України обов'язково повинна передувати належна перевірка повноважень особи, яка підписала позовну заяву, необхідними документами або належним чином засвідченими їх копіями, судова колегія приходить до висновку про передчасність та помилковість постановлення оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 169, 242-244, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року - скасувати.

Справу направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 21» листопада 2018 року.