Справа № 806/1743/18
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1743/18

Головуючий у 1-й інстанції: Токарева Марія Сергіївна

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

22 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року (прийняте у м. Житомирі та складене в повному обсязі 22 травня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :
у квітні 2018 року позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в протоколі від 23.02.2018 року № 21 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 10.10.2017 року інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, з урахуванням виплаченої раніше суми.

- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання та прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи, що настала внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності з 22.08.2017 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25.12.2013 року № 975, з врахуванням проведених виплат.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду І інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Керуючись приписами ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 , пенсіонер Міністерства оборони України, учасник бойових дій, інвалід війни, проходив військову службу в Демократичній республіці Афганістан, де у 1984 році отримав осколочні поранення лівої руки, ніг, поперекової ділянки, ЗЧМТ (контузія).

Відповідно до висновку Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК), зазначеного у довідці від 05 жовтня 2012 року серії 10 ААБ №239898, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюваннями, які пов`язані виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, та згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 5473,98 гривень.

31 жовтня 2017 року позивачу було проведено повторний огляд МСЕК та за результатами огляду встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюваннями, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії.

У зв`язку з встановленням (зміною) іншої групи інвалідності позивач звернувся до Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату з заявою щодо отримання виплати (доплати) одноразової грошової допомоги, надавши необхідні копії документів для направлення до Міністерства оборони України.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, прийнято рішення, яке оформлене протоколом від 23 лютого 2018 року №21, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що згідно з абз.2 п.4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється, так як ОСОБА_1 групу інвалідності змінено в понад дворічний термін.

Вважаючи, що відповідачем порушене право на соціальний захист та отримання належної грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності саме ІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, мотивував своє рішення тим, що зміна групи інвалідності позивача відбулась після спливу дворічного строку, визначеного пунктом 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, тому він не набув відповідне право на виплату доплати до одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи з 10 жовтня 2017 року.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч.1 ст. 3 цього Закону останній поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч. 1 статті 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців).

Згідно з п.5 ч.2 статті 16 цього Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Крім того, пунктом 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2013 року № 975, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІI групи.

Пунктом 3 цього ж Порядку визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до ч. 2, 4 статті 16-3 Закону у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно п.8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Разом з тим, згідно із Законом № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ч.4 статті 16-3 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців було доповнено п.2, яким встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Як зазначалося вище, за наслідками первинного огляду від 05 жовтня 2012 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, в країнах, де велися бойові дії. У зв`язку з чим позивачу виплачена грошова допомога. Після спливу дворічного терміну, встановленого вище вказаним Законом, а саме з 10 жовтня 2017 року за наслідками повторного огляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, в країнах, де велися бойові дії.

Отже, позивачу встановлено вищу групу інвалідності (змінено) у понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності.

При цьому, Закон № 1774-VIII набрав чинності 01 січня 2017 року. Тобто, і станом на 10 жовтня 2017 року - час проходження повторного огляду МСЕК, і станом на 23 лютого 2018 року - час відмови позивачу у призначенні грошової допомоги відповідачем, норма, на яку посилався відповідач як на підставу прийняття свого рішення, набула чинності та діяла.

Таким чином, законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. В розглядуваному ж випадку дана умова не дотримана, оскільки між встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності та встановленням ІІ групи інвалідності минуло більше 2-х років.

Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строки реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено та чітко регламентовано, то позивач не має права на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Відтак, рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІ групи, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість вимог позивача про визнання рішення Міністерства оборони України щодо непризначення позивачу виплати (доплати) одноразової грошової допомоги у розмірі 300- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року протиправним.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відтак, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволені даного адміністративного позову є обґрунтованим.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена та підписана 22 листопада 2018 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Ватаманюк Р.В.