Справа № 815/972/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/972/18

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю представника апелянта Межової К.П.,

представника відповідача Коперсака М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-захист" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Одесі, по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-захист" до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.12.2017 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що податкове повідомлення-рішення винесене у порушення норм чинного законодавства.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Доводами апеляційної скарги зазначено, що всі здійснені ТОВ "Агро-захист" господарські операції носять реальний характер, належним чином підтверджені первинними бухгалтерськими документами, потягнули за собою зміну в активах підприємства та були направлені на реальне настання результатів господарської діяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що надані позивачем документи підтверджують лише документування операцій з придбання товарів у контрагентів позивача, а сам по собі факт оформлення документів не є безумовним свідченням того, що такі товари придбавались, тому наявні у позивача первинні документи, зокрема податкові накладні, не можуть вважатись первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством, у зв`язку з чим просить відмовити ТОВ «Агро-Захист» в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.78.1.4 п. 78.1, п. 78.2 ст. 78 Податкового Кодексу України на підставі і наказу ГУ ДФС в Одеській області від 17.11.2017 року №6054, проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-захист" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 30.09.2017 року, валютного - за період з 11.01.2016 року по 30.09.2017 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2016 року по 30.09.2017 року.

За результатом документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Агро-захист" податкового законодавства за період з 01.01.2016року по 30.09.2017року складений акт від 01.12.2017р. за висновками якого встановлено заниження суми ПДВ у загальній сумі 809455грн., у т.ч. по періодам : квітень 2016 року у сумі 100810 грн.; травень 2016 року у сумі 52174 грн.; червень 2016 року у сумі 5930 грн.; липень 2016 року у сумі 20930 грн.; серпень 2016 року у сумі 629611 грн. та порушення п.201.10 ст.201 ПК України з приводу несвоєчасної реєстрації податкових накладних.

На підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 15.12.2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 1214183 грн., з яких 809455 грн. основного зобов'язання та 404728 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1 а.с. 15).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ "Агро-захист" не доведено правомірність включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, отриманих від ТОВ «Сінтез Індастріел» та ТОВ «Нертус» у квітні, червні, липні, серпні 2016 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп.14.1.36, 14.1.178, п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно до ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.п. 187.1 ст. 187 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно до абз.1 п.188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до п.198.1, п.198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно до п.201.1, п.201.4 ст. 201 ПК України Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до абз.1 п.201.7, абз.1 п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів (послуг) із метою їх використання в господарській діяльності. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, діяльність якої, безумовно, здійснюється в межах правової відповідальності, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції та під час здійснення господарської операції.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи 22.12.2015 року ТОВ «Агро-Захист» був укладений дистриб'юторський договір № 22/12-АЗАХ/СИ, предметом якого було постачання засобів захисту рослин з ТОВ «Сінтез Індастріел», розташованого за адресою, 61010, м.Харків, Набережна гімназійна, буд.18-А. Відповідно до умов даного договору, ТОВ «Сінтез Індастріел» здійснювалась поставка товару на адресу ТОВ «Агро-Захист». На товар «Кайзер» постачальником ТОВ «Сінтез Індастріел» було надано Сертифікати аналізу «ДжДс Кемикал Ко. Лтд».

Матеріалами справи доведено, що ТОВ «Агро-Захист» вищевказану господарську операцію було належним чином відображено у бухгалтерському обліку.

Заборгованість ТОВ «Агро-Захист» перед ТОВ «Сінтез Індастріел» відсутня (копія акту звірки взаєморозрахунків є у матеріалах справи).

Згідно умов п.3.1.19 Дистриб'юторського договору № 22/12-АЗАХ/СИ від 22.12.2015 року «дистриб'ютор зобов'язується прийняти і вивезти товар зі складу, який узгоджений сторонами даного Договору протягом трьох календарних днів з моменту отримання повідомлення про готовність продавця до передачі товару».

Станом на 2016 рік на балансі ТОВ «Агро-Захист» обліковувалося (знаходилося у власності) 7 транспортних засобів (обороти рахунку 105 «Транспортні засоби» є у матеріалах справи).

Товар, придбаний у ТОВ «Сінтез Індастріел» відповідно до умов п.3.1.9 Договору було вивезено ТОВ «Агро-Захист» зі складу ТОВ «Сінтез Індастріел, який розташований за адресою: Україна, м.Одеса,їй Виноградний провулок, 38Б за допомогою транспортних засобів, що знаходяться у власності ТОВ «Агро-Захист», що підтверджується первинними документами - подорожніми листами.

22.12.2015 року ТОВ «Агро-Захист» також був укладений дистриб'юторський договір № 22/12-АЗАХ/Н, предметом якого є постачання засобів захисту рослин з ТОВ «Нертус», розташованого за адресою, 61047, Харківська обл., м. Харків, вул.Грицевця, буд. 39, кв.106. На підставі даного договору ТОВ «Нертус» здійснювалась поставка товару в адресу ТОВ «Агро-Захист».

На товар «Майтус», «Бату», «Євро-Ланг», «Беркут», «Талант ПАР», постачальником ТОВ «Нертус» булои надані Сертифікати (додаються) Peters&B?де (Kft) ltd, Sinochem Hebei Corporation.

Заборгованість ТОВ «Агро-Захист» перед ТОВ «НЕРТУС» відсутня (копія акту звірки взаєморозрахунків є у матеріалах справи).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що всі господарські операції між ТОВ «Агро-Захист» та ТОВ «Нертус» відображені в даних бухгалтерського обліку ТОВ «Агро-Захист».

Згідно умов п.3.1.9 Дистриб'юторського договору № 22/12-АЗАХ/Н від 22.12.2015 року «дистриб'ютор зобов'язується прийняти і вивезти товар зі складу, який узгоджений сторонами даного договору протягом трьох календарних днів з моменту отримання повідомлення про готовність продавця до передачі товару».

Станом на 2016 рік на балансі ТОВ «Агро-Захист» обліковувалося (знаходилося у власності) 7 транспортних засобів (обороти рахунку 105 «Транспортні засоби» є в матеріалах справи).

Товар, придбаний у ТОВ «Нертус» відповідно до умов п.3.1.9 Договору було вивезено ТОВ «Агро-Захист» зі складу ТОВ «Нертус», який розташований за адресою: Україна, м.Одеса, їй Виноградний провулок, 38Б за допомогою транспортних засобів, що знаходяться у власності ТОВ «Агро-Захист», що підтверджується первинними документами - подорожніми листами.

Також встановлено, що зберігання товару, отриманого від ТОВ «Сінтез Індастріел» та ТОВ «Нертус», здійснювалось ТОВ «Агро-Захист» в орендованих складських приміщеннях згідно Договіру оренди № 4/16 от 21.01.16р., орендодавець: ТОВ «Укртранс-Одеса», складське приміщення площею 440 кв.м та складське приміщення площею 55 кв.м. за адресою: м. Одеса, Ленінградское шосе, 1/3. (т.1 а.с.133-135)

В подальшому товар, отриманий від ТОВ «Сінтез Індастріел» та ТОВ «Нертус», було відвантажено ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» на адресу численних покупців, що також підтверджується матеріалами справи. (т.1 а.с.107-128)

Разом з тим судова колегія не погоджується з доводами суду першої інстанції, щодо фіктивності та непідтвержності реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Сінтез Індастріел» з огляду на наступні обставини справи.

Так, в оскаржуваному рішення судом першої інстанції зазначається, що загальна вантажопідйомність Міцубісі Паджеро Спорт, Шевроле Авео, Фіат Добло, авто, які перевозили товар становить 1585кг. Згідно видаткових накладних від 31.08.2016р. загальна вага товару, вивезеного зі складу ТОВ «Сінтез Індастріел» становить 2985кг., що є на 1400кг більше ніж вказані авто могли вивести 31.08.2016р., а тому суд доходить висновку про фіктивність вказаних господарських операцій.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в судовому засіданні апелянтом було надо пояснення з цього приводу та відповідні докази до суду апеляційної інстанції, що документом, який містить відомості про основні технічні характеристики транспортного засобу, ідентифікаційні дані основних агрегатів, відомості про власника, постановлення на облік та зняття з обліку є саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. З даного документа вбачаються дані про повну масу автомобіля та дані про масу без навантаження, що складає по зазначеним вище автомобілям 7029кг.

Таким чином відповідно до видаткових накладних, виписаних 31.08.2018р., загальна вага товару, вивезеного зі складу ТОВ «Сінтез Індастріел» становить 2985кг., а тому судова колегія зазначає про реальну можливість ТОВ «Агро-Захист» перевести таку кількість товару 31.08.2018р.

Також щодо доводів суду перщої інстанції щодо фіктивності господарських операцій з ТОВ «Нертус», а саме суд дійшов висновку, що загальна вага товару, вивезеного зі складу ТОВ «Нертус» становить 1695кг., яка є на 110кг більшою ніж Міцубісі Паджеро Спорт, Шевроле Авео, Фіат Добло могли вивести 29.04.2016р., судова колегія зазначає, що загальна вантажопідйомність по зазначеним вище автомобілям складає 1722кг., що спростовує доводи суду першої інстанції, оскільки згідно видаткових накладних загальна вага товару 29.04.2018р., вивезеного зі складу ТОВ «Сінтез Індастріел» становить 1695кг.

Колегія суддів вважає, що докази щодо вантажопідйомності вищезазначених автомобілів є допустимими, оскільки апелянт зазначає, що ці обставини під час розгляду справи у суді першої інстанції не досліджувались і апелянт дізнався про них тільки з рішення суду.

Що стосується обставин стосовно того, що у подорожніх листах зазначено один й той самий час прибуття 9год.00хв. та час вибуття 12год.00хв. та одну й ту ж саму відстань 20 км апелянтом надано пояснення, що в цих листах зазначено час первинного виїзду з гаража та останнього прибуття в гараж транспортних засобів, і що за цей час автомобілі декілька разів перевозили товар.

Так, судом апеляційної інстанції з наданих апелянтом до додаткових пояснень документів встановлено, що автомобіль зі складу ТОВ «Агро-Захист» за адресою: м.Одеса, вул. Ленінградське шосе, 1/3 виїжджав у 8год. 45 хв. згідно подорожних листів та їхав на адресу: м.Одеса, їй Виноградний провулок, 38Б. Завантажувався та повертався на склад ТОВ «Агро-Захист» - вул. Ленінградське шосе, 1/3 у 12год.45хв., розвантажувався.

Суд звертає увагу, що загальний пробіг автомобіля 31.08.2016р. та 29.04.2016р. складав 20 км. Автомобілі декілька разів їздили на склад завантажуватися та поверталися зворотно на склад ТОВ «Агро-Захист».

Згідно пояснень апелянта, період з 9.00 год до 12.00 год це час навантаження, розвантаження автомобіля та проїзду автомобіля поміж складами за адресою м.Одеса, 1й Виноградний провулок, 38Б та вул. Ленінградське шосе, 1/3. Кожним автомобілем було витрачено приблизно 15 хв на навантаження та розвантаження товару. Тобто 1 поїздка складає: -15хв. проїзд до складу, -45хв. навантаження Зх автомобілей, -15хв. повернення до складу підприємства, - 45хв. розвантаження Зх автомобілей, Всього 2 години.

Згідно подорожніх листів, автомобілі виїзджали з гаража о 8.45 та повернулися в гараж в 12.45, тобто час в дорозі складає 4 години.

Разом з тим відповідно до положень ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції статті, що діяла до 2017р.) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Матеріалами справи встановлено, що у видаткових накладних було зазначено місце їх складання - це м. Харків. Товар відвантажувався у м. Одеса зі складу ТОВ «Нертус» та ТОВ «Сінтез Індастріел». ТОВ «Агро-Захист» на електронну пошту отримувалися відскановані видаткові накладні від ТОВ «Нертус» та ТОВ «Сінтез Індастріел», в подальшому підписувалися директором ТОВ «Агро-Захист» та відправлялися на електрону пошту ТОВ «Нертус» та ТОВ «Сінтез Індастріел».

Крім того, засобами поштового зв'язку ТОВ «Агро-Захист» були отримані в документальному вигляді видаткові накладні, які підписувалися директором у м. Одеса та відправлялися зворотно поштою до м. Харків.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити що до оформлення видаткової накладно застосовують вимоги положень ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які й були повністю дотримані сторонами господарських операцій, а тому посилання суду першої інстанції що в дні складання видаткових накладних директор позивача перебував у м. Харкові та не міг в ці дні згідно подорожних листів отримувати товар у м. Одесі є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

На підтвердження того, що у підприємства є всі наявні документи, які дають право на роботу з пестицидами, апелянтом надано санітарний паспорт на право одержання, зберігання і застосування пестицидів і мінеральних добрив, копію особової медичної книжки на імя ОСОБА_4, який працює менеджером зі збуту на ТОВ «Агро-Захист», відмітками лікарів, посвідчення про проходження спеціальної підготовки з питань безпечного проведення робіт з пестицидами і агрохімікатами, копія медичної книжки водія ОСОБА_5, та посвідчення на його ім. про проходження спеціальної підготовки, копія медичної книжки на імя ОСОБА_6 директора ТОВ «Агро-Захист» з висновками лікаря про стан здоровя, посвідчення на його імя про проходження спеціальної підготовки безпечного проведення робіт з пестицидами і агрохімікатами.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів зазначає, що суму податкового кредиту позивач сформував правомірно, оскільки встановлено, що сума ПДВ входить до складу договірної суми, сплаченої контрагентам, при наявності належно оформлених податкових накладних. Таким чином, судом встановлено наявність руху активів, підтверджений первинними документами відображеними в бухгалтерському обліку, що є безперечним доказом реальності проведених господарських операцій.

Колегія суддів зазначає, що позивачем було надано відповідну первинну документацію на підтвердження господарських операцій з контрагентами, які підтверджують факт реальних господарських відносин.

Таким чином, право на віднесення сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні товарів чи послуг, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання в разі фактичного придбання товарів або послуг, наявність первинних документів та використання в господарській діяльності придбаного товару чи послуг.

Посилання контролюючого органу з чим погодився суд першої інстанції на те, що з метою зясування факту придбання засобів захисту рослин ТОВ «Нертус» встановлено, що зазначене товариство реалізовувало засоби захисту рослин, за відсутністю факту реального придбання даного товару є лише припущенням відповідача, а надані позивачем документи підтверджують реальне проведення господарських операцій. Апелянт надав пояснення, що всі документи були надані до перевірки, однак в акті перевірки відповідач зазначив, що додаткових документів до перевірки надано не було.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням наданих до суду доказів, судом встановлено наявність руху активів, підтверджений первинними документами відображеними в бухгалтерському обліку, що є безперечним доказом реальності проведених господарських операцій ТОВ «Агро-Захист».

Таким чином, зазначені вище документи первинного бухгалтерського та податкового обліку, складені у відповідності до приписів діючого законодавства, мають всі необхідні для цього реквізити, а тому відповідають критеріям належного доказу, відповідачем не доведено правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а апелянтом доведено суду апеляційної інстанції обставини, на які посилається в поясненнях та спростовано доводи суду першої інстанції викладенні в оскаржуваному рішенні.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем ТОВ "Агро-захист" не доведено правомірність включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, отриманих від ТОВ «Сінтез Індастріел» та ТОВ «Нертус» у квітні, червні, липні, серпні 2016 року спростовується матеріалами справи.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги підтверджуються наявними у справі доказами, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні постанови припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-захист" - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-захист" задовольнити.

Податкове повідомлення-рішення № від 15.12.2017 року - скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-захист" судовий збір в розмірі 45 531,89 гривень (сорок п'ять тисяч п'ятсот тридцять одна гривня вісімдесят девять копійок).

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2018 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов