Справа № 488/556/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року

Київ

справа №488/556/15-а

адміністративне провадження №К/9901/7976/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Кравчука В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 488/556/15-а

за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування частини рішення, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва, прийняту 23 березня 2016 року у складі судді Безпрозванного В.В. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду, прийняту 14 червня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Жука С.І., суддів Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати п. 2 розділу 6 рішення Миколаївської міської ради від 02 грудня 2014 року № 44/50 «Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Корабельному району м. Миколаєва».

Суд першої інстанції своєю постановою від 23 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року, в задоволенні адміністративного позову відмовив.

Як встановлено, згідно з правовстановлюючими документами земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, а земельна ділянка по АДРЕСА_2 - ОСОБА_2

Пунктом 18.1 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 25.04.2014 року за № 39/63 "Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Корабельному району м. Миколаєва" позивачу у власність передано земельну ділянку площею 773 кв.м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

У зв'язку із тим, що ОСОБА_2 заявив у міську раду про своє право на частину зазначеної земельної ділянки, проведеною перевіркою встановлено самозахват земельної ділянки площею 26 кв.м. сусідом по АДРЕСА_1, тобто ОСОБА_1

За наслідками перевірки пунктом 2 розділу 6 рішення Миколаївської міської ради від 02 грудня 2014 року № 44/50 «Про вилучення, надання, передачу у власність спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Корабельному району м. Миколаєва» пункт 18.1 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 25 квітня 2014 року за № 39/63 визнано таким, що втратив чинність у зв'язку із наявністю права третьої особи на частину земельної ділянки.

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування зазначеного рішення з посиланням на те, що самозахоплення земельної ділянки з її боку не було, а міська рада не мала повноважень визначати своїм рішенням нечинним власне попереднє рішення про надання земельної ділянки у власність.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість позову, оскільки площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 має складати 752 кв.м, згідно з рішенням ради помилково виділено 773 кв.м. При цьому, право міської ради скасовувати, змінювати власні незаконні рішення узгоджується з законодавством.

У касаційній скарзі позивач заявив вимогу про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідач, третя особа, не надали до суду касаційної інстанції заперечень на касаційну скаргу.

Суд заслухав доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Конституційним Судом України в рішенні № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З вказаного вбачається, що право ради скасовувати свої рішення існує виключно у випадках, що передбачені Конституцією та законами України.

Це підтверджується й змістом мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року, де приведений аналіз законодавства із конкретними випадками, у яких закон надає право органів місцевого самоврядування скасовувати та змінювати свої рішення.

Проте, законодавство не містить положень, що уповноважують місцеві ради скасовувати або визнавати нечинними власні рішення про передачу земельних ділянок у власність.

Однак суди попередніх інстанцій помилково дійшли протилежного висновку, посилаючись при цьому на пункт 15 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до якого до виключної компетенції міської ради належить скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Як вбачається з вказаної норми, вона поширюється на випадки скасування актів виконавчих органів ради, але не на випадки скасування радою власних попередніх рішень. Тому, до спірних правовідносин пункт 15 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" не застосовується.

Отже, рішення Миколаївської міської ради від 25 квітня 2014 року за № 39/63 (пункт 18.1 розділу 1) могло бути скасовано лише у судовому порядку, а тому Миколаївська міська рада не мала повноважень на визнання його нечинним.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що має місце невідповідність дій відповідача вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 2 КАС стосовно необхідності діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій повністю з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 139, 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 розділу 6 рішення Миколаївської міської ради від 02 грудня 2014 року № 44/50 «Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Корабельному району м. Миколаєва».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат у сумі 1339,84 (тисяча триста тридцять дев'ять) гривень 84 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

В.М. Кравчук

Судді Верховного Суду