Справа № 359/8674/16-а
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2018 року

Київ

справа №359/8674/16-а

адміністративне провадження №К/9901/22601/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шарапи В.М.,

суддів - Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Київській області (далі - УДМС України в Київській області) на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Глущенко Я.Б. (головуючий), суддів: Кузьмишина О.М., Пилипенко О.Є. від 14 лютого 2017 року у справі за позовом Управління Державної міграційної служби України в Київській області в особі Бориспільського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Київській області до громадянина Нігерії ОСОБА_2 про примусове видворення,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

1. У листопаді 2016 року УДМС України в Київській області звернулося до суду з зазначеним позовом у якому просило:

1.1 винести постанову про затримання для ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та примусове видворення з України після завершення процедури ідентифікації громадянина Нігерії ОСОБА_2.

2. Бориспільський міськрайонний суд Київської області постановою від 7 листопада 2016 року позов задовольнив.

3. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 14 лютого 2017 року скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове, яким відмовив у задоволенні позову.

3.1 Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанцій виходив із того, що адміністративний суд не має повноважень на примусове видворення іноземця чи особи без громадянства до прийняття компетентним органом щодо цього іноземця чи особи без громадянства рішення про примусове повернення.

4. Судами попередніх інстанцій встановлено:

3.1 7 листопада 2016 року під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері, в м. Бориспіль Київської області по вул. Бежівка, співробітниками Відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Київській області був виявлений громадянин Нігерії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на території України без підстав, які б надавали право законного перебування його на території України.

3.2 Громадянин Нігерії ОСОБА_2 приїхав в Україну з метою навчання, термін його перебування в Україні закінчився в грудні 2015 року і весь цей час він до міграційної служби з метою продовження терміну перебування в Україні не звертався.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

5. Не погоджуючись із таким рішенням суду апеляційної інстанції, УДМС України в Київській області звернулося із касаційною скаргою, у якій просить скасувати зазначене рішення суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

6. На обґрунтування касаційної скарги позивач зазначив, що суд апеляційної інстанції не дослідив всі наявні у справі докази, що спричинило невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

7. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції

8. Конституція України

8.1 Частина друга статті 19

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

9. Загальна декларація прав людини від 10 грудня 1948 року

9.1 Стаття 29

"…2. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві".

10. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція):

10.1 Стаття 5 Право на свободу та особисту недоторканність

"1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

&?н;…&?о; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції".

11. Закон України від 22 вересня 2011року №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон №3773-VI)

11.1 Стаття 26. Примусове повернення іноземців та осіб без громадянства

"1. Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

4. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

…5. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення".

11.2 Стаття 30. Примусове видворення іноземців та осіб без громадянства

"1. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Позов про примусове видворення не подається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України".

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги

12. Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

13. Аналіз зазначених норм права у цій справі дає підстави вважати, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинно передувати прийняття рішення компетентним органом про примусове повернення і невиконання іноземцем або особою без громадянства такого рішення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що останній ухилятиметься від його виконання. Рішення про примусове повернення, може бути оскаржено до суду.

14. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення.

15. Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення відповідного компетентного органу щодо примусового поверння в країну походження або третю країну громадянина Нігерії ОСОБА_2 не приймалося. Отже не можна стверджувати, про ухилення відповідача від його виконання.

16. Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що адміністративний суд не має повноважень на примусове видворення іноземця чи особи без громадянства до прийняття компетентним органом щодо цього іноземця чи особи без громадянства рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

17. Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі, якими доводи скаржника відхилено.

18. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України; у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).

19. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

20. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

21. Колегія суддів касаційної інстанції вважає викладені в касаційній скарзі доводи безпідставними, а висновки суду апеляційної інстанції - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що підстави для зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

22. Касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Київській області - залишити без задоволення.

23. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

24. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич,

Судді Верховного Суду