Справа № 812/1533/18
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року справа №812/1533/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченка І.В., Шишова О.О., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року (повний текст складено 06 серпня 2018 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 812/1533/18 (суддя І інстанції - Кисельова Є.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про зобов'язання поновити нарахування та виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2018 року ОСОБА_1. (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - ГУ ПФУ в Луганській області, відповідач) про зобов'язання поновити нарахування та виплату пенсії.

В обґрунтування позову зазначено, що право громадян України, які постійно проживають за кордоном, на отримання ними пенсійних виплат однозначно встановлено рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009. З метою реалізувати своє право на призначення пенсії, позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення/призначення пенсії. Відповідачем було відмовлено у поновленні пенсії позивачу. З посиланням на норми статті 46 Конституції України, пункту 1 частини першої статті 8, частини четвертої статті 24, частини першої статті 26, статтей 28,35,46, 49 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" позивач вважає відмову відповідача у поновленні пенсії протиправною. На підставі вищевикладеного позивач просить суд: зобов'язати головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 шляхом призначення знову відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійні справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року у справі № 812/1533/18 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в частині не розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.02.2017 про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 10.04.1996 по суті. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву від 02.02.2017 ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії з 10.04.1996 по суті із урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, просив оскаржене рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при ухваленні даного рішення судом першої інстанції не було враховано, що в Головному управлінні відсутні кошти призначені на виплату пенсії позивачеві, неможливість призначення пенсії позивачу з підстав відсутності необхідних документів, а відтак у вказаний спосіб захистити права позивача на отримання ним пенсії не можливо.

Позивачем надано відзив у якому він просить відмовити у задоволення апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1, є громадянином України, який виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. Вказаний факт підтверджується відповіддю керівника апарату Адміністрації Президента України, у якій зазначено, що матеріали стосовно виходу ОСОБА_1 із громадянства України на розгляд комісії при Президентові України з питань громадянства в установленому законодавством порядку не надходили (арк. спр. 93).

Трудовою книжкою позивача підтверджується, що позивач займався трудовою діяльністю у період з 20.08.1955 по 28.04.1995, його відповідно до статті 36 Кодексу законів про працю України звільнено за власним бажанням (арк. спр. 32-39).

Позивач звернувся через уповноваженого за нотаріально посвідченою довіреністю представника до Пенсійного фонду України із апостильованою заявою від 02.02.2017 про призначення/перерахунок пенсії, в якій просив поновити виплату пенсії з 10.04.1996 (а.с. 114).

03 квітня 2017 року уповноважений представник позивача за довіреністю звернувся до Пенсійного фонду України із проханням передати заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії уповноваженому управлінню. На вказане звернення представника позивача, Пенсійним фондом України 10.05.2018 за вих. № 4543/П-11 на адресу головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області направлено зазначене звернення разом із копіями документів, доданих до звернення, для розгляду по суті (арк. спр. 40). Вказане звернення та копії документів отримані відповідачем, що підтверджується поясненнями, зазначеними представником відповідача у відзиві на адміністративний позов (звор. бік арк. спр. 95).

Листом від 06.06.2017 за вих. № 235/М-1 відповідач повідомив представника позивача про те, що відповідно до вимог статті 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дати виникнення права (досягнення пенсійного віку громадянами) безстроково, при цьому відповідно до статті 47 цього Закону пенсія виплачується за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Також оглядом вказаного листа встановлено, що відповідач, відмовляючи у поновленні виплати пенсії позивачу, в якості підстави неможливості передачі заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії уповноваженому управлінню зазначив, що пенсія призначалась та виплачувалась управлінням соціального захисту населення Ленінського району м. Луганська. Водночас, з часу виїзду ОСОБА_1 за кордон і станом на час звернення позивача із даною заявою, позивач проживає в Державі Ізраїль та не має адреси проживання на території України. Згідно Центральної бази даних одержувачів пенсій та бази архівних особових рахунків Інформаційного центру персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України станом на травень 2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як отримувач пенсії не перебуває (не перебував) на обліку в жодному Пенсійному фонду України. У зв'язку з тим, що м. Луганськ згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р знаходиться на території, що не контролюється українською владою, управління Пенсійного фонду в Ленінському районі м. Луганська здійснило зміну юридичної адреси та передислоковано за адресою: вул. Філоненка, 11, смт. Біловодськ, Луганської області. Проте, керівний склад та працівники даного Пенсійного фонду разом із установою не перемістилися та усі архівні документи про призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 залишились у будівлі в м. Луганську, де раніше розташовувалося вказане управління. Крім того, зазначено, що інші управління Пенсійного фонду України Луганської області не мають повноважень щодо розгляду заяв про поновлення виплати пенсій громадянам, які за місцем свого колишнього проживання, відносились за територіальною належністю до управління соціального захисту населення Ленінського району м. Луганська, без наявності у них статусу внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 115-116).

Крім того, листом головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 18.08.2017 за вих. № 9885/02-04 додатково роз'яснено представнику позивача про неможливість поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з тих підстав, що інші управління Пенсійного фонду України Луганської області не мають повноважень щодо розгляду заяв про поновлення виплати пенсій громадянам, які за місцем свого колишнього проживання, відносились за територіальною належністю до правління соціального захисту населення Ленінського району м. Луганська, без наявності у них статусу внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 45-46).

Судм першої інстанції встановлено, що відповідачем рішення щодо про призначення або про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 відповідачем не приймалось.

Згідно пунктів першого та третього положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об'єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Основними завданнями управління Фонду є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсіного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

З аналізу наведеної норми слідує, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсіного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади.

Таким чином, даною статтею чітко визначено, що відповідні заяви подаються до територіального органу Пенсійного фонду, а у разі неможливості передачі заяви до відповідного територіального органу Пенсійного фонду з об'єктивних причин, заява передається до уповноваженого органу, який визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади.

Тобто, правління Пенсійного фонду наділене повноваженнями щодо передачі заяви про призначення/поновлення пенсії до уповноваженого органу за погодженням із центральним органом виконавчої влади.

Судом встановлено, що Пенсійним фондом України листом від 10.05.2018 за вих. № 4543/П-11 на адресу головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області направлено звернення уповноваженого представника позивача за довіреністю від 03 квітня 2017 року щодо передачі заяви ОСОБА_1 від 02.02.2017 про поновлення виплати пенсії уповноваженому управлінню із чіткою вказівкою щодо розгляду вказаного звернення по суті. У вказаному листі, Пенсійним фондом України також повідомлено, що порядок звернення за поновленням виплати раніше призначеної пенсії визначено порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (арк. спр. 40).

Проте, головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області звернення уповноваженого представника позивача від 03.04.2017 не розглянуто по суті та не прийнято відповідного рішення про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1, не передано до уповноваженого Пенсійного фонду або уповноваженого органу для розгляду заяви від 02.02.2017 по суті, а надано листи-роз'яснення від 06.06.2017 за вих. № 235/М-1 та від 18.08.2017 за вих. № 9885/02-04, в яких зазначено про неможливість поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з тих підстав, що пенсія призначалась та виплачувалась управлінням соціального захисту населення Ленінського району м. Луганська, яке перемістилося до смт. Біловодськ Луганської області, проте вказане управління Пенсійного фонду не здійснює діяльність через те, що керівництво та працівники не перемістилися разом з установою на виконання постанови КМУ від 07.11.2014 № 1085-р, та інші управління Пенсійного фонду України Луганської області не мають повноважень щодо розгляду заяв про поновлення виплати пенсій громадянам, які за місцем свого колишнього проживання, відносились за територіальною належністю до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська, без наявності у них статусу внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, головним управлінням Пенсійного фонду в Луганській області зазначене звернення уповноваженого представника позивача від 03.04.2017 на виконання листа та прямої вказівки Пенсійного фонду України від 10.05.2017 №4543/П-11 не розглянуто по суті, не визначено та не передано до уповноваженого Пенсійного фонду або уповноваженого органу, до компетенції якого належать повноваження щодо призначення/поновлення виплати пенсії, заяву ОСОБА_1 від 02.02.2017 про поновлення виплати пенсії з 10.04.1996, у зв'язку з чим відповідачем в порушення прямої вказівки Пенсійного фонду України вчинено бездіяльність щодо належного розгляду вказаного звернення по суті та заяви позивача про поновлення виплати пенсії.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд першої інстанції дійшов висновку на підставі частини другої статті 9 КАС України про необхідність вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об'єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції на підставі частини 2 статті 9 КАС України, з метою належного захисту порушених прав позивача, дійшов вірного висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог, у зв'язку з чим визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в частині не розгляду заяви позивача від 02.02.2017 про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 10.04.1996 по суті та зобов'язати головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії з 10.04.1996 по суті із урахуванням висновків суду.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення або надати відповідь, які по суті повторюють рішення/відповідь, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на неможливість призначення пенсії позивачу з підстав відсутності необхідних документів, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що наданий пакет документів відповідачем не розглядався та не приймалось відповідне рішення.

Як підставу відмови у розгляді заяви позивача, відповідачем зазначено про неможливість поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з тих підстав, що пенсія призначалась та виплачувалась управлінням соціального захисту населення Ленінського району м. Луганська, яке перемістилося до смт. Біловодськ Луганської області, проте вказане управління Пенсійного фонду не здійснює діяльність через те, що керівництво та працівники не перемістилися разом з установою на виконання постанови КМУ від 07.11.2014 № 1085-р, та інші управління Пенсійного фонду України Луганської області не мають повноважень щодо розгляду заяв про поновлення виплати пенсій громадянам, які за місцем свого колишнього проживання, відносились за територіальною належністю до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська, без наявності у них статусу внутрішньо переміщеної особи.

З огляду на вказане, колегія суддів не приймає як підставу для скасування рішення суду першої інстанції, неможливість призначення пенсії позивачу з підстав відсутності необхідних документів, наявність, повнота яких не розглядалась відповідачем та відповідне рішення с цього питання не приймалось і зазначене не було предметом спору.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року у справі № 812/1533/18 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року у справі № 812/1533/18 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов