Справа № 560/3504/18
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3504/18
РІШЕННЯ

іменем України

19 листопада 2018 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К.

за участю:секретаря судового засідання Варченко В.В. представника відповідача Гринишина І.П.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області щодо повернення матеріалів (висновку) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, з відмовою у її виплаті;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області затвердити висновок та прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, у зв'язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що відповідно до положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) він має право на отримання одноразової грошової допомоги, як інвалід ІІ групи, у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ незалежно від дати звільнення зі служби в поліції.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Представник позивача в судове засідання не прибула, хоча позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, та надав суду пояснення згідно відзиву поданого на даний адміністративний позов.

У поданому відзиві представник відповідача зазначає, що встановлення позивачу II групи інвалідності відбулось до його звільнення зі служби в поліції, а не протягом шести місяців після звільнення, як того вимагає пункт 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Вказує, що позовні вимоги стосовно зобов'язання відповідача затвердити висновок та прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги є втручанням в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та органах поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області №116 о/с від 06.06.2016 позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" (через хворобу).

22.06.2016 позивач пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в поліції, встановлено ІІ групу інвалідності з 18.05.2018.

23.08.2018 позивач звернувся до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області із заявою щодо отримання одноразової грошової допомоги, так як під час проходження служби в поліції отримав захворювання, яке спричинило ІІ групу інвалідності та надав необхідний пакет документів.

Листом від 11.09.2018 №29/Я-268 відповідач повідомив позивача про те, що за його заявою про виплату одноразової грошової допомоги та доданими до неї документами встановлено, що дата одержання ОСОБА_2 групи інвалідності 18.05.2016 передує даті звільнення з поліції - 06.06.2016, що не відповідає вимогам статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", а саме, в частині, що група інвалідності має бути одержана протягом шести місяців після звільнення з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Зважаючи на це, у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про Національну поліцію".

Окрім того, відповідач зазначив, що оригінали своїх особистих документів позивач може одержати в УФЗБО ГУНП в Хмельницькій області.

Вважаючи, що відповідач порушив права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, останній звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Отже, згідно вказаної норми право на призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням поліцейському інвалідності виникає за дотримання сукупності таких умов:

1) звільнення особи з поліції внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції;

2) визначення поліцейському інвалідності протягом шести місяців після звільнення його з поліції.

Частиною 2 статті 97 Закону №580-VІІІ передбачено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 №163/28293 (далі - Порядок №4).

Згідно із підпунктом 4 пункту 4 розділу І Порядку №4 передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у випадку, пов'язаному з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку №4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Отже позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги 18.05.2016, згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії НОМЕР_2 від 22.06.2016.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з набуттям інвалідності під час проходження служби, оскільки призначення допомоги можливе лише у разі визначення інвалідності протягом шести місяців після звільнення, суд зазначає наступне.

Інвалідність у позивача виникла внаслідок захворювання, яке було пов'язане з проходженням служби в поліції, і звільнений з поліції він був саме внаслідок цього захворювання, а тому суд вважає, що визначальним є причина звільнення - внаслідок захворювання, яке було пов'язане з проходженням служби в поліції, а не факт такого звільнення через три тижні після визначення інвалідності.

Тобто, у позивача з дати встановлення інвалідності виникло право на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої Законом №580-VІІІ і Порядком №4.

Крім цього, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у пункті 70 рішення у справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

При цьому, відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному праві: певні інші права та інтереси, які становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Таким чином, за Конвенцією майном визнається й право грошової вимоги до держави про виплату коштів соціального забезпечення.

У практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Серков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) визначено три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу "пропорційності" - "справедливої рівноваги (балансу)" між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" не означає обов'язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв'язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Таким чином, особа не повинна нести індивідуальний і надмірний тягар за ситуацію, що склалася внаслідок призначення їй інвалідності внаслідок захворювання, котре в подальшому було причиною її звільнення з поліції, раніше за таке звільнення.

Отже, втручання держави, в даному випадку, у право власності позивача на отримання соціальної виплати не свідчить про наявність "справедливої рівноваги" між інтересами держави, пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у призначені одноразової грошової допомоги у зв'язку з призначенням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, чим вчинив протиправні дії відносно позивача, а тому позовна вимога щодо визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про зобов'язання Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області затвердити висновок та прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, у зв'язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, суд враховує наступне.

Оскільки станом на цей час відповідачем висновку про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 не приймалось, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_2 про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності від 23.08.2018, та затвердити висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про національну поліцію", з дотриманням Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України №4 від 11.01.2016.

Щодо доводів відповідача про те, що вимоги позивача про затвердити висновок та прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги є втручанням в дискреційні повноваження, суд зазначає наступне.

У спірних правовідносинах повноваження відповідача із вчинення таких дій (затвердження висновку) не є дискреційними, оскільки не здійснюється суб'єктом владних повноважень на власний розсуд, при їх реалізації відповідач позбавлений можливості обирати із свободою розсуду варіант власної поведінки, оскільки зазначені повноваження реалізуються у чіткій відповідності із вимогами Закону №580-VІІІ та Порядку №4, які не наділяють його повноваженнями самостійно обирати один із кількох варіантів прийняття рішення.

Крім цього, слід також відмітити, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач частково довів позовні вимоги, а при цьому суб'єкт владних повноважень належним чином не обґрунтував, що не порушив Закон №580-VІІІ та Порядок №4 з урахуванням принципу "пропорційності", і прав позивача при вирішенні заяви ОСОБА_2 про виплату одноразової грошової допомоги від 23.08.2018, тому адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, та, як наслідок, був звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судові витрати, які визначені статтею 132 КАС України і підлягають розподілу, відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням другої групи інвалідності.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_2 про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності від 23.08.2018, та затвердити висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про національну поліцію", з дотриманням Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України №4 від 11.01.2016.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судовий збір по справі не стягується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20 листопада 2018 року

Позивач:ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,Славута,Славутський район, Хмельницька область,30000 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
Відповідач:Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області (вул. Зарічанська, 7,Хмельницький,Хмельницька область,29017 , код ЄДРПОУ - 40108824)

Головуючий суддя В.К. Блонський