Справа № 826/10651/15
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Савельєвої Анни Миколаївни на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича, у подальшому заміненого на правонаступника - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича (далі - Відповідач-1, Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Відповідач-2, Фонд) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) №44974 від 04.07.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «УФС», оформлене наказом від 18.11.2014 року №6 (згідно переліку);

- зобов'язання Відповідача-1 подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду;

- зобов'язання Відповідача-2 включити Позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2018 року позов задоволено частково - визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) №44974 від 04.07.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «УФС», оформлене наказом від 18.11.2014 року №6; зобов'язано Відповідача-1 подати до Фонду доповнення до переліку рахунків про збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, щодо ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачами не надано належних і допустимих доказів, що умови укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «УФС» договору передбачали здійснення платежу чи передачу іншого майна з метою надання Позивачу чи кредиторам банку пільг та переваг, прямо не встановлених законодавством або внутрішніми документами банку. Крім того, суд підкреслив, що Позивач є саме вкладником, а не кредитором банку, а тому має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Також суд зауважив, що факт розміщення коштів Відповідачами не заперечувався, а відсутність невнесення коштів на рахунок у готівковій формі не свідчить про нікчемність правочину. Крім іншого, суд підкреслив, що матеріалами справи не підтверджується існування судового рішення про визнання правочину нікчемним.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що вимоги до Відповідача-2 є передчасними, оскільки покладенню на Фонд обов'язку щодо внесення Позивача до Загального реєстру вкладників обов'язково повинно передувати направлення Уповноваженою особою уточнюючої інформації.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 При цьому посилається на неврахування судом, що, укладаючи договір з Позивачем, ПАТ «КБ «УФС» взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого став неплатоспроможним. Зазначає, що правочин укладався з метою повернення коштів за рахунок Фонду, а не банку, що свідчить про надання пільг та переваг його кредиторам. Наголошує, що відсутність у Позивача вкладу у банку унеможливлює повернення коштів, які, за своєю природою, є кредиторською заборгованістю ПАТ «КБ «УФС», порядок повернення якої регламентовано ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, відзначає залишення судом першої інстанції поза увагою відмінності підписів ОСОБА_5 у договорі, довіреності та паспорті, а також відсутності доказів внесення готівкових коштів до каси банку через порушення хронометражу здійснення касових операцій та оформлення квитанції з порушенням вимог нормативних актів Національного банку України. Підкреслює, що суд ухвалив рішення без дослідження оригіналів документів, копії яких надані Позивачем. Поряд з викладеним вказує, що ОСОБА_5 пропущено строк звернення до суду, який повинен обраховуватися з 11.11.2014 року.

Після усунення визначених в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху від 31.07.2018 року недоліків ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.09.2018 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2018 року частково задоволено клопотання Уповноваженої особи та витребувано у ОСОБА_2 оригінал договору №44974 банківського вкладу (депозиту) «Вигідний Альянс» від 04.07.2014 року та оригінал квитанції №TR.59270.2109.373 від 10.07.2014 року (для огляду), у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 16.10.2018 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2018 року справу було прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 31.10.2018 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2018 року зобов'язано ОСОБА_2 та Уповноважену особу надати суду у наступне судове засідання, яке відбудеться 21.11.2018 року о 11:10, оригінал договору №44974 банківського вкладу (депозиту) «Вигідний Альянс» від 04.07.2014 року та оригінал квитанції №TR.59270.2109.373 від 10.07.2014 року - для огляду. Крім того, явку учасників справи визнано обов'язковою.

Протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання Уповноваженої особи про скасування судового рішення та залишення позову без розгляду на підставі п. 9 ч. 1, ч. 3 ст. 240, ч. 1 ст. 319 КАС України. При цьому суд зауважив, що відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб'єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду. Водночас, як вбачається зі змісту ухвали суду від 31.10.2018 року, обов'язок із надання запитуваних документів було покладено не лише на Позивача, а і на Відповідача.

У судовому засіданні представник Відповідача-1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених в останній підстав.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача-1, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 04.07.2014 року між ПАТ «КБ «УФС» (банк) та ОСОБА_2 (вкладник) укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Вигідний Альянс» № 44974 (а.с. 16-17), за умовами якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 190 000,00 грн. у тимчасове строкове користування на строк до 04.10.2014 року та зобов'язується сплачувати проценти за їх користування.

Згідно квитанції №TR.59270.2109.373 від 10.07.2014 року (а.с. 18) на рахунок Позивача НОМЕР_2 останнім внесено кошти в сумі 190 000,00 грн.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 14.08.2014 року № 491 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.08.2014 року № 69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Український фінансовий світ», згідно з яким з 15.08.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» - Гончарова Сергія Івановича.

Наказом Уповноваженої особи від 30.10.2014 року створено Комісію щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів. За наслідками роботи комісії визнано нікчемним, зокрема, правочин (договір) банківського вкладу від 04.07.2014 року №44974, що закріплено в додатку №1 до наказу Уповноваженої особи від 18.11.2014 року №6 (а.с. 45-46).

Постановою Правління Національного банку України від 10.11.2014 року № 717 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «КБ «Український фінансовий світ».

13.11.2014 року згідно рішення виконавчої дирекції Фонду № 119 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 13.11.2014 року та призначено Гончарова Сергія Івановича уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» строком на 1 рік з 13.11.2014 року по 12.11.2015 року.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 21.11.2014 року Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ»; для отримання коштів вкладники ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» з 21.11.2014 року по 31.12.2014 року включно можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - ПАТ «Альфа-Банк»; виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Листом від 16.12.2014 року № 001/1084 (а.с. 19) Уповноважена особа повідомила ОСОБА_2, що договір банківського вкладу від 04.07.2014 року № 44974, укладений з ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ», а також операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 228 Цивільного кодексу України.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 02.11.2015 року №198 замінено Уповноважену особу та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «УФС» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Оберемку Роману Анатолійовичу з 03.11.2015 року.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 2, 3, 11, 12, 26, 27, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 228 ЦК України, а також затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 року №14 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки рішення Уповноваженої особи про віднесення договору до нікчемного прийнято без достатніх на те підстав, а тому позовні вимоги до Відповідача-1 є правомірними.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частина 1 ст. 26 Закону визначає, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

За правилами частин першої-третьої статті 27 Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Приписи ч. 6 ст. 27 Закону визначають, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі - Положення № 14) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення №14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення №14, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях, підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Як вбачається зі змісту листа Уповноваженої особи від 06.12.2014 року № 001/1084, ОСОБА_2 не включено до переліку вкладників у зв'язку із визнанням нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Вигідний Альянс» від 04.07.2014 року №44974 на підставі статті 38 Закону та ст. 228 ЦК України, з посиланням на те, що вказаний правочин порушує публічний порядок та спрямований на незаконне заволодіння майном держави.

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписи ч. 3 ст. 38 Закону визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Наведене дає підстави для висновку про наявність в Уповноваженої особи обов'язку забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, а також права на вчинення дій щодо повідомлення осіб про нікчемність договорів і застосування наслідків їх нікчемності.

Разом з тим, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Водночас, судовою колегією враховується, що Уповноваженою особою не визначена конкретна підстава нікчемності правочину неплатоспроможного банку, що передбачені у ч. 3 ст. 38 Закону, та не доведено, що договір банківського вкладу (депозиту) «Вигідний Альянс» від 04.07.2014 року №44974 має ознаки нікчемного правочину.

Відповідачем-1 не надані докази того, що вказаний договір, укладений між Позивачем та ПАТ «КБ «УФС», є нікчемним у розумінні вимог цивільного законодавства України, оскільки згідно з положеннями частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

При цьому судовою колегією критичною оцінюється посилання Уповноваженої особи на те, що внаслідок «дроблення» вкладу іншого клієнта, розмір вкладу якого становив значно більше, ніж 200 000,00 грн., перерахування коштів здійснювалося у безготівковій формі з іншого рахунку, оскільки Відповідачем-1 не надано жодного належного та допустимого доказу про те, що Позивачем кошти фактично не вносилися на рахунок за спірним договором.

Твердження Апелянта про те, що внесення коштів на рахунок ОСОБА_5 НОМЕР_2 здійснювалося без урахування залишку грошових коштів на рахунках у банку, хронометражу та графіку роботи каси Малинівського відділення ПАТ «КБ «УФС», що, у свою чергу, свідчить про втручання у роботу автоматизованої банківської системи та фіктивності здійснення банківських операцій, судовою колегією оцінюється критично з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч. 1, п. 6 ч. 2, п. 1 ч. 4 ст. 162 КАС України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Відзив повинен містити, зокрема, перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання.

До відзиву додаються у тому числі докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, додані до апеляційної скарги документи датовані не пізніше 06.02.2018 року. Водночас, попри те, що оскаржуване рішення Окружного адміністративного суду міста Києва було ухвалено 30.03.2018 року, а книга обліку прийнятих і виданих цінностей Малинівського відділення ПАТ «КБ «УФС», як і доступ до рахунків ПАТ «КБ «УФС», а також історія трансакцій, повинні бути доступні Уповноваженій особі з моменту запровадження тимчасової адміністрації, згадані документи та відомості не були надані Відповідачем-1 до суду першої інстанції. При цьому належних і допустимих доказів, що до цього часу Уповноваженій особі не було відомо про існування даних документів та інформації, Відповідачем-1 подано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Тобто, обов'язок суду апеляційної інстанції досліджувати докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилається в апеляційній скарзі, не повинен виходити за межі вимог процесуального закону щодо необхідності прийняття судом апеляційної інстанції доказів лише у випадках, коли учасник справи належним чином обґрунтував неможливість їх подання з причин, які об'єктивно від нього не залежали.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що копія книги обліку прийнятих і виданих цінностей Малинівського відділення ПАТ «КБ «УФС» не подана до суду першої інстанції в якості доказу безпідставно та за відсутності причин, які б об'єктивно свідчили про неможливість її подання. Викладене, у свою чергу, унеможливлює його прийняття судом апеляційної інстанції в якості доказу.

Твердження Уповноваженої особи про те, що у касі Малинівського відділення ПАТ «КБ «УФС» не було достатньої кількості грошових коштів для здійснення банківських операцій з видачі готівки є, на переконання судової колегії, безпідставним у контексті того, що у межах спірних правовідносин здійснювалося прийняття коштів від ОСОБА_2, а не їх видача останньому.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що відповідачами не спростовано наявність у Позивача квитанції, яка є доказом внесення на рахунок банку грошових коштів у розмірі 190 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 01.06.2011 року № 174, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівник а банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Як свідчать матеріали справи, на підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок до банку Позивач надав належним чином оформлений документ банківської установи, який свідчить про те, що грошові кошти відповідно до укладеного договору внесені. При цьому зі змісту даної Інструкції вбачається, що обов'язок із зазначення часу виконання операції або напису чи штампу «вечірня» чи «післяопераційний час» виникає у випадку здійснення касової операції в післяопераційний час. Натомість доказів, що операція із зарахування коштів на рахунок НОМЕР_2 була здійснена 10.07.2014 року у поза операційний час, Відповідачем-1 не надано, а відтак твердження останнього щодо відсутності на квитанції відмітки із зазначенням часу виконання операції або напису чи штампу «вечірня» чи «післяопераційний час» є безпідставним.

Посилання Апелянта на наявність правових підстав для віднесення спірного договору до нікчемних на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону є, на переконання судової колегії, помилковим, оскільки умовою застосування п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону при встановленні нікчемності правочину є мета надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством. Однак, одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах 200 000,00 грн. прямо встановлена законодавством України, а тому посилання на п. 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону не є належною підставою для визнання правочину, укладеного між Позивачем та ПАТ «КБ «УФС», нікчемним.

Твердження Уповноваженої особи про те, що укладення договорів здійснювалося у період, коли комісією з питань нагляду та регулювання діяльності банків Національного банку України було прийнято рішення від 31.03.2014 року №10 БТ «Про застосування до ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» заходу випливу у вигляді обмеження та зупинення здійснення окремих видів здійснюваних операцій», а відтак таких останні вчинені поза межами правового поля, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставне, оскільки згідно ч. 3 ст. 75 Закону рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею, відтак Позивач не міг бути обізнаним про запровадження будь-яких обмежень щодо укладення договорів.

Посилання Апелянта на відмінність, на його думку, підписів ОСОБА_2, що містяться у спірному договорі (а.с. 16-17), довіреності на представництво інтересів (а.с. 12) та паспорті (а.с. 14), судовою колегією оцінюється критично з огляду на те, що доказів визнання у судовому порядку правочину недійсним або неукладеним з підстав відсутності волевиявлення ОСОБА_2 на його укладення матеріали справи не містять.

Твердження Уповноваженої особи в апеляційній скарзі про те, що судове рішення ухвалене виключно на підставі копій документів без перевірки існування їх оригіналів, судова колегія вважає безпідставним, оскільки факт укладення договору від 04.07.2014 року №44974 та зарахування на рахунок коштів НОМЕР_2 в сумі 190 000,00 грн. підтверджується, зокрема, витягом з додатку №1 до наказу Відповідача-1 від 18.11.2014 року №6.

Доводи Апелянта щодо неврахування судом першої інстанції факту пропуску ОСОБА_2 шестимісячного строку звернення до суду колегія суддів вважає помилковими з огляду на те, що, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано Уповноваженою особою, про віднесення договору від 04.07.2014 року №44974 до нікчемних Позивач дізнався зі змісту листа від 16.12.2014 року №001/1084. А тому звернення до суду із даним позовом 03.06.2014 року було здійснено у межах встановленого ст. 99 КАС України у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, шестимісячного строку.

Враховуючи, що вищенаведеними обставинами спростовується твердження Відповідача-1 про нікчемність укладеного між Позивачем та ПАТ «КБ «УФС» правочину, а також останнім не спростовано надходження коштів у сумі 190 000,00 грн. на депозитний рахунок ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку про те, що право Позивача може бути захищене шляхом визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду у частині не включення до нього ОСОБА_2

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) №44974 від 04.07.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «УФС», оформленого наказом від 18.11.2014 року №6, суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Згідно ч. ч. 1, 2, 10 ст. 38 Закону Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до ст. 38 Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа Фонду чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону перевірка правочинів ПАТ «УФС» із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Наведена позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11.04.2018 року, № 910/24198/16 від 16.05.2018 року та № 819/353/16 від 04.07.2018 року.

Таким чином, оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, то він не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), а тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу.

Зміст вищевикладеного дає підстави для висновку, що права Позивача у межах спірних правовідносин не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Отже, встановлена правова природа наказу (повідомлення про нікчемність) унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправними та скасування рішень Уповноваженої особи щодо визнання нікчемними правочинів (трансакцій) щодо перерахування на користь Позивача грошових коштів, відтак не може бути розглянута у судовому порядку (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах), а тому провадження у цій частині адміністративної справи підлягає закриттю.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 802/351/16-а.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування судового рішення та закриття провадження у справі в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) №44974 від 04.07.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «УФС», оформлене наказом від 18.11.2014 року №6.

Водночас, судовою колегією враховується, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Приписи п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону визначають вклад як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вкладником є, зокрема, фізична особа, яка уклала договір банківського вкладу (депозиту), кошти на який залучені банком від вкладника.

Відтак, на думку судової колегії, позовні вимоги про зобов'язання Уповноваженої особи подати до Фонду доповнення до переліку рахунків про збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, щодо ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду, є обґрунтованими.

Що стосується позовних вимог до Відповідача-2, судовою колегією враховується, що відповідно до п. 4 розділу IV Положення №14 виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

При цьому, як було зазначено раніше, затвердження такого реєстру відбувається на підставі відомостей, поданих Уповноваженою особою Фонду.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 2 ст. 2 КАС України випливає, що перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.

Разом з тим, оскільки на момент затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників Уповноваженою особою Позивача до переліку вкладників включено не було, а прийняття рішення щодо затвердження загального реєстру, а також внесення до нього змін належить до виключної компетенції Відповідача-2, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог до Фонду. Оскільки Уповноваженою особою не надано Відповідачу-2 додаткової інформації про ОСОБА_2 як вкладника ПАТ «КБ «УФС», підстави для зобов'язання Фонду внести такі зміни до загального реєстру вкладників відсутні, адже захисту підлягають виключно порушені права особи.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для скасування наказу Уповноваженої особи як такого, що жодним чином не порушує прав Позивача як вкладника, та неможливості розгляду даної позовної вимоги у порядку адміністративного судочинства взагалі, належним способом захисту його прав є визнання протиправними дій Відповідача-1 щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду, без включення до нього ОСОБА_2, судова колегія приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду в указаній частині.

Згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи в частині задоволених позовних вимог до Уповноваженої особи про визнання протиправним та скасування рішення, контроль за правильністю якого перебуває поза площиною адміністративного судочинства. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині.

Керуючись ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Савельєвої Анни Миколаївни на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року - скасувати в частині визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) №44974 від 04.07.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та Публічним акціонерним товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ», оформлене наказом №6 від 18.11.2014 року.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту), оформленого наказом від 18.11.2014 року №6 - закрити.

Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у частині не включення до нього ОСОБА_2 (63503, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1).

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 21» листопада 2018 року.