Справа № 804/6362/17
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/6362/17

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року у справі №804/6362/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового-повідомлення рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року у справі №804/6362/17 адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового-повідомлення рішення задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області подано до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2018 року апеляційну скаргу повернуто апелянту, у зв'язку з не усуненням недоліків встановлених ухвалою суду від 07.02.2018 року, а саме ненадання документу про сплату судового збору.

03.09.2018 року відповідач повторно подав апеляційну скаргу, при цьому надав платіжне доручення № 755 від 11.04.2018 року про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 960,00 грн.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2018 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику з підстав п.1 ч.4 ст. 298 КАС України.

19.10.2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області подано до Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 року по справі №804/6362/17, також надано платіжні доручення №755 від 11 квітня 2018 року про сплату судового збору в розмірі 960,00 грн.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області залишено без руху, для усунення недоліків зазначених в ухвалі скаржнику надано десятиденний строк з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій вказати інші поважні підстави для поновлення строку.

14 листопада 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби в Дніпропетровській області подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, в якому позивач посилається на те, що вже звертався до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами, проте попередні скарги були повернуті у зв'язку з несплатою судового збору.

При цьому позивач зазначає, що органом державної казначейської служби проводилося безспірне списання коштів з рахунків скаржника, у зв'язку з чим операції порахунках податкового органу було зупинено, що об'єктивно виключає можливість сплатити судовий збір під час подання первісної апеляційної скарги та після отримання ухвали про повернення апеляційної скарги, тобто посилається на аналогічні підстави, які були визнані судом неповажними.

Відповідно до частини третьої статті 2 цього Кодексу одним із принципів адміністративного судочинства є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Частина друга статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VII) покладає на учасників справи обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Органи доходів і зборів є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто, суб'єктом, що реалізує свою владну компетенцію.

Розглянувши наведені доводи клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Приписами ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом з тим, поважними причинами пропуску строку на подання апеляційної скарги можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, обставини, на які посилається позивач є суб'єктивними та пов'язані з неналежною організацією роботи суб'єкта владних повноважень.

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" Суд звертав увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов'язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини "... підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…".

Тобто, виходячи з принципу "належного урядування", державні органи загалом, і податкові органи зокрема, зобов'язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно (у даному випадку - за рахунок платника податку у зв'язку з порушенням принципу остаточності судового рішення, прийнятого на користь такого платника податку).

Таким чином, неспроможність позивача належним чином організувати фінансування витрат на оплату судового збору, обґрунтовано не визнана судом апеляційної інстанції поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження.

Також колегія суддів зазначає, що ДФС та її територіальні органи (органи доходів і зборів) є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб'єктом владних повноважень права на апеляційне/касаційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

Так, у п. 40 та у п. 41 справи "Пономарьов проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що "… якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та з підстав, які видаються непереконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду… Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків".

Таким чином, у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов'язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов'язків, встановлених нею ж.

Вказаний висновок здійснений з урахуванням правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 15.05.2018 року у справі № 804/2979/17.

Отже, заява про поновлення строку на апеляційне оскарження є необґрунтованою, а підстави, вказані у ній, є неповажними.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.299 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, встановлений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року в адміністративній справі №804/6362/17 слід відмовити.

Керуючись ст. 293, 295, 299 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

Визнати причини пропуску строку вказані в клопотанні Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року по справі №804/6362/17 неповажними.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року у справі №804/6362/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового-повідомлення рішення- відмовити.

Направити копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко