Справа № 308/3625/16-а
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3625/16-а
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Вереш А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Наталії Іванівни про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 у порядку провадження у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Наталії Іванівни про визнання дій неправомірними , визнання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення №07-06-018/106-15 від 28.03.2016 р. протиправною, скасування постанови №07-06-018/106-15 від 28.03.2016 р. про накладення адміністративного стягнення за ст.188-6 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 1360,00 грн. у справі про адміністративне правопорушення .

Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 28.03.2016 року Головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Н.І. відносно нього була винесена постанова №07-06-018/106-15 у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст.188-6 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1360,00 гривень.

Позивач з винесенням постанови не згідний, вважає, оскаржувану постанову незаконною, а підстави притягнення його до адміністративної відповідальності не обгрунтованими жодним доказом.

Позивач вказує, що Великоберезнянська філія ДП « Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» є відокремленим підрозділом державного підприємства без набуття статусу окремої юридичної особи. Право доступу до перевірки контролюючих органів надається керівником юридичної особи, що засвідчується резолюцією на повідомленні про перевірку, яка дає підстави допустити представника контролюючого органу до документації філії. Головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Н.І. повідомлення про перевірку було скеровано до особи не уповноваженої на прийняття рішення про допуск до перевірки. Не дочекавшись дозволу на перевірку, який був одержаний 24.03.2016 року своїм листом від 25.03.2016 року суб'єкт владних повноважень розглядає справу про адміністративне правопорушення та виносить постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Позивач вказує на те, що головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Н.І. порушено порядок проведення перевірки філії без погодження з вищестоящою організацією, а відтак на його думку відсутні підстави вважати вимоги інспектора законними.

Окрім того, позивач вказує, що справу про адміністративне правопорушення розглянуто у його відсутності , чим грубо порушено його права , оскільки був позбавлений можливості надати свої доводи та заперечення по суті обставин справи та користуватися правовою допомогою фахівця у галузі права. Окрім того порушено порядок розгляду справи передбачений ст. 297 КУпАП.

Позивач також вказує на те, що прийняття рішення про притягення його до адміністративної відповідальності за ст. 188-6 КУпАП виходить за межі повноважень головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Н.І.

З посиланням на викладене, просив суд: визнанати неправомірними дії державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Наталії Іванівни про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за ст.188-6 КпАП України ; визнати постанову №07-06-018/106-15 від 28.03.2016 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст.188-6 КУпАП протиправною та її скасувати.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Заперечив факт невиконання ним законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю. Вказав на те, що станом на час перевірки припинена діяльність підприємства, пілприємство в стані ліквідації.

Головний державний інспектор Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Н.І. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у письмових запереченнях. Просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що згідно направлення № 116 від 15.03.2016 року їй , як головному державному інспектору Управління Держпраці у Закарпатській області доручено провести позапланову перевірку у філії Великоберезнянська філія ДП « Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств». Нею було здійснено інспекційне відвідування філії, про мету прибуття у призначену установу проінформовано директора філії ОСОБА_1 та вручено йому листа , в якому вказано перелік документів, які необхідно надати. Однак ОСОБА_1 відмовився надати документи на перевірку, чим порушив вимоги ст. 259 КЗпП України. Вказала на те, що ОСОБА_1 був ознайомлений з протоколом, про що свідчить його підпис, з правами передбаченими ст. 268 КУпАП ознайомлений під підпис. ОСОБА_1 було вручено повідомлення про розгляд справи за ст. 188-6 КУпАП з датою на 28.03.2016 року на 10 год. , яке зареєстровано в журналі вхідної документації філії. Зазначила, що 28.03.2016 року нею за участі директора філії ОСОБА_1 розглянуто протокол , за наслідками розгляду якого винесено постанову про накладення стягнення. Наголосила на тому, що позивач не надав жодного заперечення, розпорядчих документів про необхідність погодження допуску інспектора до перевірки.

30.05.2016 року в судовому засіданні під головуванням судді Домніцький В.В. відповідачем надано письмові заперечення на позов з додатками.

08.11.2016 року ухвалою судді Бенца К.К. прийнято справу до свого провадження.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, взявши до уваги позицію позивача викладену у адміністративному позові та доповненні до нього та відповідача, що міститься у відзиві, суд дійшов наступного висновку.

Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 96.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарсько ї діяльності", державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навко-лишнього природного середовища.

Відповідно до ст.259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пункт 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 96 (далі - Положення № 96) визначає, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно пп.6 п.4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до п.7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення №96, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

В даному випадку Головне управління Держпраці у Закарпатській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці.

Процедура проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, встановлена «Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 р. № 390 та чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

За результатами перевірки, що передбачено пунктом 7 Порядку № 390, складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування виносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" передбачений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 (далі - Порядок №509).

Як встановлено судом, згідно направлення № 116 від 15.03.2016 року головному державному інспектору Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Н.І. доручено провести позапланову перевірку у філії Великоберезнянський ЛАГ смт. Великий Березний вул. Партизанська 55.

23.03.2016 року на підставі направлення на проведення позапланової перевірки № 116 від 15.03.2016 року головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Н.І. було проведено інспекційне відвідування філії Великоберезнянський ЛАГ смт. Великий Березний вул. Партизанська 55 з метою проведення позапланової перевірки.

Про мету прибуття у призначену установу проінформовано директора філії ОСОБА_1 та вручено йому листа № 29 від 22.03.2016 року в якому вказано перелік документів, які необхідно надати на 10 год. 23.03.2016 року, що стверджується штампом вхідної реєстрації філії про одержання за № 27 від 23.03.2016 року.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 відмовився надати документи для перевірки, 24.03.2016 року о 09 30 год. головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Н.І. було повторно проведено інспекційне відвідування філії Великоберезнянський ЛАГ смт. Великий Березний вул. Партизанська 55 з метою проведення позапланової перевірки з листом № 30 від 23.03.2016 року в якому вказано повторно надати на 10 год. 24.03.2016 року документи для здійснення перевірки, який був одержаний філією Великоберезнянський ЛАГ, що стверджується штампом вхідної реєстрації філії про одержання .

Як встановлено судом, під час здійснення інспекційного відвідування директором філії ОСОБА_1 не було надано жодного документу, який би підтверджував факт виконання законних вимог інспектора.

У звязку з чим головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Н.І. було складено акт перевірки про створення перешкоди та ненадання матеріалів для проведення перевірки додержання законодавства про працю у філії Великоберезнянське лісове агропромислове господарство №07-06-018/113 від 24.03.2016 року. Як встановлено судом, вказаний акт підписано директором філії Великоберезнянське лісове агропромислове господарство без зауважень.

Як встановлено судом, 25.03.2016 року головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Н.І. було складено протокол про адміністративне правопорушення №07-06-018/106 стосовно ОСОБА_1 за ст.188 - 6 КУпАП.

Як вбачається із вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення від 25.03.2016 року такий був складений у присутності позивача, в протоколі наявний підпис та пояснення особи, щодо якої складений протокол. Окрім того, у протоколі наявний підпис ОСОБА_1 на підтвердження того факту, що останній з протоколом ознайомлений, права передбачені ст. 268 КУпАП роз'яснені, що в свою чергу спростовує доводи позивача викладені ним в позовній заяві.

При складанні протоколу ОСОБА_1 розяснено зміст статті 63 Конституції України, а також його права та обовязки, передбачені статтею 268 КУпАП (знайомитися з матеріалами справи,давати пояснення, подавати докази,заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права,який за законом має право нанадання правовоїдопомоги особисто чи за дорученням юридичної особи,виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо неволодіє мовою, якою веде провадження; оскаржити постанову у справі), що підтверджується його особистим підписом у протоколі.

Як встановлено судом, 28 березня 2016 року головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Н.І. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення №07-06-018/106-15, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-6 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1360,00 гривень.

Як вбачається із вищевказаної постанови про накладення адміністративного стягнення від 28.03.2016 року, вона була винесена у присутності позивача, в постанові наявний підпис директора філії Великоберезнянське лісове агропромислове господарство ОСОБА_1 , а також підпис про отримання ним постанови 28.03.2016 року, що підтверджує факт дотримання приписів ст. 268 КУпАП.

Будь - яких клопотань, ні під час підготовки справи до розгляду, ні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення від Позивача не надходило. Справа розглянута у присутності ОСОБА_1

Викладені обставини, встановлені в ході судового розгляду спростовують доводи позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення у його відсутності .

Відповідно до ст. 188-6 КУпАП невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу, тягнуть за собою накладення штрафу штрафу в розмірі від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд , здійснивши перевірку рішення субєкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обовязок субєкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобовязаний подати докази на спростування таких заперечень.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна(умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об'єктивну сторону, об'єкт, суб'єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб'єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об'єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері державного нагляду за додержанням законодавства про працю. Об'єктивна сторона правопорушення полягає у невиконанні законних вимог посадових осіб органів спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з державного нагляду за додержанням законодавства про працю щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створенні перешкод для діяльності цих органів. Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу , так і у формі необережності.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обовязок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа), уповноважена на розгляд справ про адміністративні правопорушення, мають діяти із дотриманням вимог законодавства.

Приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, оскільки позивачем порушені вимоги ст. 259 КЗпП України, підпункти 5,7 пункту 6 Постанови № 96 КМУ від 11.02.2015 року відповідач, притягнувши його до відповідальності, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що відповідач діяв у межах та у спосіб передбачені чинним законодавством України, а постанова про адміністративне правопорушення від 28 березня 2016 року №07-06-018/106-15 за формою відповідає вимогам статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Окрім того, доводи позивача про те, що відповідно до ст. 255 КУпАП до повноважень центрального органу виконавчої влади , що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю віднесено виключний перелік підстав для накладення адміністративного стягнення , зокрема за чч. 1-4, 7 ст. 41, 41-1, 41-3, 188-1 КУпАП, а накладення стягнення за ст. 188-6 КУпАП до переліку не включено, а відтак притягнення його до відповідальності за ст. 188-6 КУпАП виходить за межі повноважень інспектора, на переконання суду є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 230-1 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, розглядає справи про адміністративні правопорушення, повязані з невиконанням законних вимог посадових осіб цих органів або створенням перешкод для діяльності цих органів (стаття 188-6).

Таким чином, доводи позивача не узгоджуються із приписами чинного законодавства.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вказане, з огляду на встановленні в судовому засіданні обставини та визначенні відповідно до них правовідносини, враховуючи те, що на час розгляду справи та винесення постанови по суті заявлених позовних вимог, відповідачем надано суду докази щодо правомірності свого рішення, а тому суд не знаходить підстав для задоволення даного позову, а дії позивача розцінюються як спосіб уникнення адміністративної відповідальності за вчинене.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена з дотриманням вищезазначених критеріїв, тому є правомірною і скасуванню не підлягає. Таким чином, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 188-6 КУпАП є законною та обґрунтованою, прийнята в межах повноважень головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Н.І., створення позивачем перешкод державному інспектору з питань праці мало місце, а відтак, правових підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначеніст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову, то і відсутні підстави для розподілу судових витрат.

На підставі ст. ст. 6-14, 25, 32, 77, 205, 241, 243 - 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 188-6, 247, 251, 258, 268, 280, 283, 284, 288 КУпАП, суд, -

ухвалив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Наталії Іванівни про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи:

Позивач : ОСОБА_1 ( місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, 88000)

Відповідач: Головний державний інспектор Управління Держпраці у Закарпатській області Цапулич Наталія Іванівна (місце знаходження м. Ужгород, вул. Минайська, 16, 88000).

Дата складання повного тексту рішення 19.11.2018 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3