Справа № 813/3210/17
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/956/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Закритого акціонерного товариства «Львівський керамічний завод» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року, головуючий суддя - Гулик А.Г., ухвалене о 16:01 год. у м. Львові, повний текст якого складено 04.06.2018 року, у справі за адміністративним позовом Закритого акціонерного товариства «Львівський керамічний завод» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «На Роксоляни, 51», про визнання протиправною бездіяльність та скасування декларацій, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2017 року позивач - ЗАТ «Львівський керамічний завод» звернулося в суд з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «На Роксоляни, 51», в якому просило визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови вжити заходи державного архітектурно-будівельного нагляду за результатами розгляду заяви ЗАТ "Львівський керамічний завод" №26/01 від 26.01.2017 року в частині непроведення позапланової перевірки з метою виявлення, припинення порушень містобудівного законодавства, допущені ІДАБК у м. Львові та не скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт №ЛВ 44 від 01.10.2015 року та про готовність об»єкта до експлуатації №ЛВ 10 від 10.11.2015 року; скасувати реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт №ЛВ 44 від 01.10.2015 року та декларації про готовність об»єкта до експлуатації №ЛВ 10 від 10.11.2015 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначало те, що ОК «ЖБК «На Роксоляни, 51» вніс неправдиві відомості до декларації про початок будівельних робіт №ЛВ 44 від 01.10.2015 року та до декларації про готовність об»єкта до експлуатації №ЛВ 10 від 10.11.2015 року. З огляду на наведене, позивач звернувся до ІДАБК у м. Львові із заявою від 20.12.2016 року №20/12 про проведення позапланової перевірки з вказаного питання. За результатами розгляду вказаного звернення ІДАБК у м. Львові провела перевірку та склала відповідний акт перевірки, проте, не вжила жодних заходів реагування до ОК «ЖБК «На Роксоляни, 51». Тому, позивач звернувся до ДДАБІ у Львівській області із заявою від 26.01.2017 року №26/01, в якій просив провести позапланову перевірку з метою виявлення, припинення порушень містобудівного законодавства, допущених ІДАБК у м. Львові та скасувати реєстрацію декларацій про початок виконання будівельних робіт №ЛВ 44 від 01.10.2015 року та про готовність об»єкта до експлуатації №ЛВ 10 від 10.11.2015 року. Листом від 24.02.2017 року т№1013-6/1213-17 ДДАБІ у Львівській області відмовив позивачу в проведенні вказаної перевірки. Позивач вважав, що відповідач протиправно не вжив заходів державного архітектурно-будівельного нагляду за результатами розгляду його заяви №26/01 від 26.01.2017 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо відмови вжити заходи державного архітектурно-будівельного нагляду за результатами розгляду заяви Закритого акціонерного товариства «Львівський керамічний завод» №26/01 від 26.01.2017 року в частині не проведення позапланової перевірки з метою виявлення, припинення порушень містобудівного законодавства, допущених Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Державна архітектурно-будівельна інспекція України та Закрите акціонерне товариство «Львівський керамічний завод» подали апеляційні скарги, в яких зазначають, що оскаржене рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи.

Свою апеляційну скаргу ДАБІ України мотивує тим, що здійснення суб»єктом владних повноважень діяльності щодо реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об»єкта до експлуатації ніяким чином не зачіпає права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, відтак просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

ЗАТ «Львівський керамічний завод» свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідач всупереч Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженим постановою КМУ від 19.08.2015 року №698 не виконав належним чином свої повноваження та функції, відтак просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові та прийняти нову постанову в цій частині, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв»язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ЗАТ «Львівський керамічний завод» звернулося до ІДАБК у м. Львові з заявою від 20.12.2016 року №20/12, в якій просило скасувати реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт №ЛВ 44 від 01.10.2015 року та декларації про готовність об»єкта до експлуатації №ЛВ 10 від 10.11.2015 року.

Аналогічного змісту заява направлена позивачем до ДДАБІ у Львівській області.

22.08.2016 року ДДАБІ у Львівській області скерував листа за №1013-6/4991/16 позивачу, в якому зазначив, що з 28.04.2016 року контроль за об»єктами будівництва І-ІV категорії складності на території м. Львова здійснюється ІДАБК у м. Львові, тому скерував заяву позивачу за належністю.

02.09.2016 року ІДАБК у м. Львові надала позивачу відповідь, в якій зазначила про те, що при перевірці інформації, внесеної до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, встановлено, що будівництво 24- квартирного житлового будинку з нежитловими приміщеннями на вул. Роксоляни, 51 у м. Львові здійснювалось відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт ЛВ №44 зареєстрованої ДДАБІ у Львівській області 05.10.2015 року (замовник будівництва: обслуговуючий кооператив «Житлово - будівельний кооператив «На Роксоляни, 51») та введено в експлуатацію шляхом реєстрації ДДАБІ у Львівській області декларації про готовність до експлуатації об»єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності №ЛВ 10 від 11.11.2015 року. Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 13.11.2011 року №466 «Деякі питання виконання підготовчих та будівельних робіт» визначено, що документи, які надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Отже, з моменту реєстрації (11.11.2015 року) декларації про готовність до експлуатації об»єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності №ЛВ 10, декларація про початок виконання будівельних робіт втратила чинність. Відповідно до п.2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю» №553 від 23.05.2011 року, державний архітектурно - будівельний контроль здійснюється за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно - технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції. Згідно з п. 7 вказаного Порядку проведення перевірки достовірності даних наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об»єкта до експлуатації, допускається протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів. У зв»язку з тим, що реєстрація декларації про готовність об»єкта за вказаною адресою відповідно до даних отриманих з Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, відомостей про повернення на доопрацювання відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, проведена 11.11.2015 року, в Інспекції відсутні підстави для здійснення заходів державного архітектурно - будівельного контролю щодо перевірки достовірності даних.

20.12.2016 року позивач звернувся до ІДАБК у м. Львові з заявою №20/12 про проведення позапланової перевірки на об»єкті будівництва по вул. Роксоляни, 51 у м. Львові.

На підставі вказаного звернення ІДАБК у м. Львові провела перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, за результати якої склала акт від 19.01.2017 року. Вказаною перевіркою встановлено, що земельна ділянка площею 0,6 га по вул. Роксоляни, 51 у м. Львові до 03.11.2015 року перебувала в користуванні на умовах оренди в ЗАТ «Львівський керамічний завод». За результатами перевірки ІДАБК у м. Львові не вжила жодних заходів реагування до ОК «ЖБК «На Роксоляни, 51».

26.01.2017 позивач звернувся до ДДАБІ у Львівській області із заявою №26/01 про проведення позапланової перевірки, в якій просив:

1) провести позапланову перевірку ІДАБК у м. Львові та перевірити законність її рішень та дій щодо 24-х квартирного житлового будинку по вул. Роксоляни, 51 у м. Львові;

2) витребувати від ОК «ЖБК «На Роксоляни, 51» усю дозвільну та проектну документацію на будівництво 24-х квартирного житлового будинку по вул. Роксоляни, 51 у м. Львові;

3) провести перевірку всією документації, яка стала підставою для отримання дозвільних документів на проведення будівельних робіт на вказаному об»єкті;

4) провести позапланову перевірку Львівської міської ради в частині законності затвердження містобудівних умов і обмежень щодо 24-х квартирного житлового будинку по вул. Роксоляни, 51 у м. Львові;

5) скасувати реєстрацію декларацій про початок виконання будівельних робіт №ЛВ 44 від 01.10.2015 року та про готовність об»єкта до експлуатації №ЛВ 10 від 10.11.2015 року;

6) притягнути винних осіб до відповідальності;

7) вжити інші заходи архітектурно-будівельного нагляду з метою усунення наявних порушень та притягнення винних осіб до відповідальності.

Листом від 24.02.2017 року №1013-6/1213-17 ДДАБІ у Львівській області позивача повідомлено про те, що ДДАБІ у Львівській області звернулася до департаменту містобудування Львівської міської ради з вимогою щодо надання інформації та належним чином затверджених копій містобудівних умов та обмежень щодо земельної ділянки по вул. Роксоляни, 51 у м. Львові.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача за результатами розгляду заяви від 26.01.2017 року №26/01, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що достатнім заходом державного архітектурно-будівельного нагляду за результатами розгляду заяви позивача №26/01 від 26.01.2017 року не може бути звернення ДДАБІ у Львівській області до департаменту містобудування Львівської міської ради з вимогою щодо надання інформації та належним чином затверджених копій містобудівних умов та обмежень щодо земельної ділянки по вул. Роксоляни, 51 у м. Львові. Станом на час звернення позивача до суду 18.09.2017 року відповідь на вказану вимогу так і не надійшла, жодні заходи державного архітектурно-будівельного нагляду відповідачем не застосовані.

Приймаючи оскаржені рішення, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб»єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?о;…&?о; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб»єктів владних повноважень.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з»ясування всіх обставин у справі і обов»язок суб»єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У справі, що розглядається, спір стосується не стільки правомірності дій Інспекції, скільки порушення речового права позивача, тобто цивільного права, а отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо вирішення його в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що у разі прийняття суб»єктом владних повноважень рішення про видачу дозвільних документів та введення в експлуатацію таких об»єктів з видачею правовстановлюючих документів, подальше оспорювання правомірності таких дій має вирішуватися у порядку господарської (цивільної) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 листопада 2015 року у справі № 21-2054а15.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім визначених спорів.

Відтак, суд загальної юрисдикції вирішуючи господарський спір (виходячи із можливого суб»єктивного складу сторін спору) про відновлення прав позивача (наприклад - про визнання права власності на нерухоме майно), може (зобов»язаний) дати оцінку законності, якщо їх видача (реєстрація, прийняття) сприяло порушенню його прав.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21 лютого 2011 року №21-3а11.

Апелянти в апеляційних скаргах на вказані обставини не посилаються, однак відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, в даному випадку слід дійти висновку, що даний спір не є публічно-правовим, а відтак не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №876/6799/16

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з вимогами частини першої статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов»язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження.

Тому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 та частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України оскаржене рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Закритого акціонерного товариства «Львівський керамічний завод» задовольнити частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року - скасувати, а провадження у справі №813/3210/17 за позовом Закритого акціонерного товариства «Львівський керамічний завод» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «На Роксоляни, 51», про визнання протиправною бездіяльність та скасування декларацій - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 23.11.2018 року.