Справа № 825/2406/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2406/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,
за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірним та скасування пункту наказу,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірним та скасування пункту 1.58 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 342 від 30.05.2018 року «Про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності посадових осіб, які винні у незаконному списанні пально-мастильних матеріалів, за результатами проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_2 , як такий, зміст якого не ґрунтується на вимогах чинного законодавства; скасування абзацу у мотивувальній частині наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 342 від 30.05.2018 року «Про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності посадових осіб, які винні у незаконному списанні пально-мастильних матеріалів, за результатами проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_2 , а саме - майор медичної служби ОСОБА_1 (командир медичної роти, призначений наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 92 від 20.05.2016 року) - донесення від 25 грудня 2016 року № 186, 187, всього: АБ-30040 л, ДП-5926 л, на загальну суму 965 156 грн., як такий, зміст якого не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Чернігівський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 25 липня 2018 року адміністративний позов задовольнив частково. Визнав неправомірним та скасував пункт 1.58 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 342 від 30.05.2018 року «Про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності посадових осіб, які винні у незаконному списанні пально-мастильних матеріалів, за результатами проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_2 . В іншій частині позовних вимог - відмовив.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким адміністративний позов залишити без задоволення в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині - скасуванню, з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи, майор медичної служби ОСОБА_1 , наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 92 від 20.05.2016 року був призначений на посаду командира медичної роти військової частини НОМЕР_2 . Дані обов`язки він виконував до 24.10.2017 року.
Посадовими особами Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту в період з 19 лютого 2018 року по 26 квітня 2018 року проводилася перевірка фінансово господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 в результаті чого був складений аудиторський звіт № 234/1/31/16 від 27.04.2018 року.
Даною перевіркою було встановлено, що донесення про використання паливно-мастильних матеріалів (далі ПММ) не відповідають фактичним даним донесень, які були відпрацьовані позивачем, та виявлено незаконне списання пального.
Зокрема, за аудиторським звітом, позивачем, як командиром медичної роти, були незаконно списані донесення № 186, 187 від 25.12.2016 року на загальну суму 965 156 грн.
Пунктом 1.58 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 342 від 30.05.2018 року за неналежне виконання вимог ст. 11, 16, 82, 83, 96 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», ст. 2, 5, 6, 15, 16 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року № 1225, п.п. 3.1.9, 3.2.3 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року № 300, начальника медичного пункту ВЧ НОМЕР_3 майора медичної служби, колишнього командира медичної роти ВЧ НОМЕР_2 притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі 6 804 грн.
Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що приписами п. 17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою ВРУ № 243/95-ВР від 23.06.1995 передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Оскільки по фактам виявленого Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_2 незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів, розслідування оперативним командуванням « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) не призначалося та не проводилося, Також, доказів того, що позивач має будь яке відношення до незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів, чи до інших дій, які б потягли за собою завдання державі матеріальної шкоди, суду не представлено.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірні відносини врегульовано нормами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548 (далі - Статут), Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі - Положення № 243/95-ВР).
Статтею 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно ст. 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (далі - Положення №243/95).
Відповідно до п.2 Положення №243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
При цьому, пунктом 3 вказаного Положення визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.
Пунктами 17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення №243/95-ВР передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди. Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини. Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності.
Колегія суддів звертає увагу, що притягненню військовослужбовця до матеріальної відповідальності має передувати службове розслідування, в ході якого обов`язково має бути встановлено такі обставини, зокрема як: наявність чи відсутність події, з приводу якої призначено службове розслідування, її обставини (час, місце), наслідки; всіх винних осіб, наявність причинного зв`язку між подією та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні дії військовослужбовця, якими вчинено правопорушення та завдано шкоду; ступінь вини кожної з осіб; форму вини військовослужбовця (умисно чи з необережності); умови та причини, що сприяли правопорушенню та заподіянню шкоди; якими конкретними діями завдано шкоду; встановити час втрати майна тощо.
При цьому, командирів (начальників) військових частин можна притягнути до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, лише у випадку, коли вони не вжили належних заходів щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності. При цьому, розмір заподіяної шкоди та винні у її заподіянні особи повинні бути встановлені за результатами розслідування або у висновках ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду.
В той же час, положеннями пункту 17 Положення передбачено, що розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Як вбачається зі змісту наказу командування ВЧ НОМЕР_1 від 30.05.2018 №342, підставою притягнення позивача до матеріальної відповідальності зазначено незаконне списання пального, яке не підтверджено дорожніми листами.
В описовій частині спірного наказу, зазначено наступне, з боку майора медичної служби, колишнього командира медичної роти ВЧ А 1815:
- в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 82, 83, 96 частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV, не було організовано заощадливе збереження державного (військового) майна підпорядкованої служби пально-мастильних матеріалів; щомісячний контроль за наявністю пально-мастильних матеріалів, наявністю та станом технічних засобів не здійснювався, раптові перевірки наявності пального не проводились; не здійснювався аналіз витрачання пального в частині, не здійснювався контроль за веденням обліку підлеглим діловодом;
- в порушення вимог ст., ст. 2, 5, 6, 15, 16 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року №1225, був відсутній контроль за використанням військового майна (пально-мастильних матеріалів, військової техніки) у відповідності до нормативно-правових актів та нормативних документів Міністерства оборони України, а також облік пально-мастильних матеріалів підпорядкованої служби пального частини організовувався на недостатньому рівні, не здійснювався дієвий контроль за використанням (списанням) пального;
- в порушення вимог ст.3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, був відсутній контроль за використанням військового майна (пально-мастильних матеріалів);
- в порушення вимог п., п. 3.1.9, 3.2.3, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року №300, не організовувалось використання за призначенням пально-мастильних матеріалів, не здійснювався постійний контроль за правильним (ощадливим) та доцільним використанням (витрачанням) пального, не було здійснено проведення щомісячних перевірок пально-мастильних матеріалів в частині.»
В той же час, по фактам виявленого Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у ВЧ НОМЕР_2 незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме: автомобільний бензин (далі - АБ) - 219547л та дизельне пальне (далі - ДП) - 549973л, на загальну суму 20 227 067,00 грн. розслідування оперативним командуванням «Північ» (ВЧ НОМЕР_1 ) не призначалося та не проводилося.
Ні в довідці про результати аудиту відповідності служби паливно-мастильних матеріалів ВЧ НОМЕР_2 за період з 6.05.2015 по 28.02.2018, ні в спірному наказі, виданому відповідачем, не зазначається, які саме його дії привели до виникнення незаконного списанні пально-мастильних матеріалів.
Як вбачається з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) №342 від 30.05.2018 посадові особи військової частини НОМЕР_2 , в тому числі і позивач, були притягнуті до обмеженої матеріальної відповідальності у зв`язку з наявністю їх вини у незаконному списанні пально-мастильних матеріалів.
В той же час приписами п., п. 17,18, 19, 21,22,23 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою ВРУ № 243/95-ВР від 23.06.1995 передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
В даному випадку, матеріалами справи підтверджено, що службове розслідування щодо встановлення розміру заподіяної шкоди та винних у її заподіянні осіб взагалі не проводилось. Такі винні у заподіянні шкоди особи не зазначені і у довідці, складеній за результатами аудиторської перевірки.
Колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на п. 2 ІІ Розділу Порядку проведення службових розслідувань №608 від 21.11.2017 року, яким передбачено, що службове розслідування не призначається, якщо прочини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення встановлено під час аудиту, оскільки проведеним аудитом формально встановлені обставини, у позивача не відібрано жодних пояснень.
Отже, відповідачем було порушено процедуру притягнення позивача до матеріальної відповідальності, що свідчить про невідповідність спірного наказу вимогам Положення №243/95-ВР.
При цьому, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо контролю за наявністю та законністю витрачання і списанням пального.
Відтак, відповідачем не доведено заподіяння саме позивачем шкоди через його протиправну поведінку у вигляді не виконання (не належного виконання) службових обов`язків, не встановлено вину позивача та причинний зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди.
А тому відсутні підстави для притягнення позивача до матеріальної відповідальності.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення в цій частині фактично втрутився в реалізацію дискреційних повноважень відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки даний адміністративний позов не містить вимог щодо прийняття судом рішення про визнання позивача таким, що не завдавав збитків, а містить вимогу про перевірку правомірності прийнятого відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, рішення.
Повноваження суду на вчинення таких дій передбачені КАС України. Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не дотримано процедуру притягнення позивача до матеріальної відповідальності, а тому, оскаржуваний наказ не є таким, що прийнятий на підставі та у спосіб, що визначені та законодавством, що регулює спірні правовідносини.
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційних скаргах не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду першої інстанції немає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року залишити без змін.

Повний текст постанови складено « 20» листопада 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма