Справа № 809/958/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/584/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року, ухвалене суддею Біньковською Н.В., м. Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

04.06.2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування при розрахунку йому пенсії сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначенні розміру заробітної плати, яку він отримував в Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глубинного буріння об'єднання «ЗапУкргеологія»;

зобов'язати відповідача здійснити перерахунок його пенсії починаючи з 05.12.2014 з урахуванням розміру заробітної плати, з районним коефіцієнтом та північною надбавкою, яку він отримував в Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глубинного буріння об'єднання «ЗапУкргеологія» за період з 01.01.1992 по 01.01.1994 згідно Архівної довідки, виданої відділом по справах архівів адміністрації міста Новий Уренгой, №1204-02/1072 від 13.05.2012, а також дорахувати, виплатити недоплачені мені суми пенсії та виплачувати йому пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку;

визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування йому пенсії із обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6;

зобов'язати відповідача зняти обмеження коефіцієнтів 5,6 заробітної плати за період з 01.11.1988 по 31.10.1993 при обчисленні йому пенсії та здійснити перерахунок його пенсії починаючи з 05.12.2014 з врахуванням повного заробітку, а також дорахувати, виплатити недоплачені йому суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що після 01.01.1991 року питання роботи та призначення пенсій в районах Крайньої Півночі регулюються міжнародними угодами між Україною та РФ. Однак, угоди між Україною та РФ не регламентують включення до заробітної плати районні коефіцієнти та північну надбавку для врахування в страховий стаж при призначенні пенсії чи її перерахунку. Частина 3 ст. 96 Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» від 15.05.1990 року №1480-1 передбачила при вибутті осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів виключення з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами. Отже, до 01.01.1992 до заробітку може враховуватися районний коефіцієнт та північна надбавка, а після 01.01.1992 року в розмір заробітної плати для перерахунку пенсії не підлягає включення районного коефіцієнту та північної надбавки. Таким чином, підстави для зарахування районного коефіцієнта та північної надбавки до заробітної плати для визначення середньомісячного заробітку при розрахунку пенсії, за період роботи позивача після 01.01.1992 року в районах Крайньої Півночі, відсутні.

Щодо позовної вимоги про визнання дій протиправними із обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6 та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії з 05.12.2014 року суд першої інстанції першої інстанції посилається на те, що чинним законодавством встановлено обмеження щодо врахування при обчисленні розміру пенсії доходів, отриманих за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувались страхові внески - такі виплати враховуються в розмірі, який не перевищує 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Суд першої інстанції зазначає, що спірні правовідносини стосуються призначення та перерахунку пенсії, останні настають в момент виникнення в особи права на призначення пенсії та її перерахунок. У даному випадку позивачу призначено пенсію з 05.12.2014р., а відтак пенсійним органом правомірно застосовано до розглядуваних правовідносин пункт 2 частини 1 статті 41 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», норми якого чітко та однозначно (без виключень) передбачають застосування обмеження « 5,6» розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум для періодів до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його прийнятим з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскільки він працював в районах Крайньої Півночі і подав відповідачу довідки про заробітну плату, з посиланням на первинні документи, особові рахунки по заробітній платі та інші уточнюючі документи які підтверджують про те, що він отримував заробітну плату з районними коефіцієнтами та північною надбавкою відповідно на нього поширюється дія Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 і він має право на врахування районного коефіцієнту та північної надбавки при обчисленні пенсії за весь періоди роботи у даній місцевості.

Також, апелянт не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо його позовних вимог про нарахування йому пенсії без обмеження заробітної плати коефіцієнтом 5,6 та вказує на те, що обчислення пенсії проводиться за правилами та відповідно до законодавства, що діяло раніше, а обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати повинно застосовуватися до перерахунку за період починаючи з 13.01.2005р. В період отримання ним заробітної плати з квітня 1987 року по 31.10.1993 таких обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, так як були встановлені лише 13.07.1998р. постановою КМУ №1064 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб'єктів». Крім того, таких обмежень у законодавстві Російської Федерації на час отримання ним заробітної плати не передбачено.

Разом з тим, апелянт стверджує, що нарахування відповідачем пенсії із обмеженого заробітку у межах суми, що не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання заробітної плати суперечить положенням Угоди про гарантії прав громадян - держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 на отримання, гарантованої міжнародною Угодою, пенсії в більшому розмірі. Відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, міжнародна угода, ратифікована Верховною Радою України має перевагу над чинним законодавством України, в тому числі і в галузі пенсійного забезпечення.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути заяву в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1, за наслідками заяви про призначення пенсії по Списку №2 від 05.12.2014 року, у 2014 призначена та виплачується пенсія за віком, із зменшенням пенсійного віку відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.2 р.ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 05.12.2014 року.

ОСОБА_1 звернувся до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою щодо перерахунку призначеної у 2014 році пенсії, в якій просив врахувати до заробітної плати суми районного коефіцієнту та північної надбавки за період з 01.01.1992 року по 01.01.1994 року за час його роботи в Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глубинного буріння об'єднання «ЗапУкргеологія» згідно архівної довідки відділу у справах архіву Адміністрації міста Новий Уренгой №1204-02/1072 від 13.05.2012 року, та просив врахувати для обчислення пенсії заробітну плату без обмеження коефіцієнту 5,6 за період з 01.11.1988 року по 31.10.1993 р.

Листом №54/84-15 від 16.02.2018 Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області повідомило позивача про відмову йому у перерахунку пенсії з посиланням на те, що згідно наявної у пенсійні справі архівної довідки про заробітну плату архівного відділу Адміністрації міста Новий Уренгой за період роботи з 26.02.1986 по 01.01.1994 управлінням Пенсійного фонду вибрано оптимальний варіант заробітної плати позивача, який є найбільш вигідним для розрахунку пенсії, а саме враховано період з 01.11.1988 по 31.10.1993 та з 06.02.2001 по 30.11.2014. Щодо проведення перерахунку пенсії, не обмежуючи коефіцієнтом 5,6 пенсійний орган послався на вимоги п.2 статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким до виплат (доходу), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум. Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Щодо врахування сум районного коефіцієнту та північної надбавки за період з 01.01.1992 по 01.01.1994 пенсійний орган зазначив, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» північна надбавка та районний коефіцієнт при обчисленні пенсії зараховується до заробітної плати за періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевості прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу PCP до 01.01.1992, а підстав для зарахування таких до заробітної плати після 1992 року немає в зв'язку з тим, що період не відповідає нормам передбачених Законом «Про пенсійне забезпечення громадян СРСР» де вказано, що у разі виїзду особи за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, обчислення заробітної плати, з якої призначається пенсія, з 01.01.1992 проводиться із виключенням районних коефіцієнтів та північних надбавок.

Згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Наведена законодавча норма встановлює порядок зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі, а не розмір заробітної плати при розрахунку пенсії.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу PCP від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Відповідно до Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03 серпня 1972 року Законом СРСР від 15 травня 1990 року № 1480-I (далі - Закон СРСР № 1480-I) «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсії враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

При цьому, статтею 78 діючого на той час Закону СРСР № 1480-I було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески.

Відповідно до підпункту «д» пункту 15 Інструкції «Про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування», затвердженої Постановою Президії ВЦРПС від 29 лютого 1960 року, в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт.

Разом з тим, частиною третьою статті 96 Закону СРСР № 1480-I передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що ні Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ні Законом України «Про пенсійне забезпечення» не передбачено включення в заробітну плату для обрахунку пенсії північної надбавки та районного коефіцієнту.

Посилання апелянта на норми Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав в області пенсійного забезпечення є необґрунтованими, оскільки в даній Угоді регулюється питання зарахування трудового стажу, а не визначення розміру заробітної плати для обчислення, перерахунку пенсії.

Виходячи з наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що дії відповідача щодо виключення із заробітної плати позивача районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування викладених вище норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду від 05.06.2018 (справа №348/1660/16, від 07.06.2018 (справа №345/3172/17), від 26.09.2018 (справа №671/86/15-а).

Щодо позовної вимоги про визнання дій протиправними із обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6 та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії з 05.12.2014 року суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Згідно частини 1 статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 01 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 календарних місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року незалежно від перерв.

Виплати, що враховуються в заробітну плату застрахованої особи для обчислення пенсії, визначені статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 частини 1 цієї статті до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Отже, чинним законодавством встановлено обмеження щодо врахування при обчисленні розміру пенсії доходів, отриманих за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувались страхові внески - такі виплати враховуються в розмірі, який не перевищує 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1064 від 13.07.1998 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів» встановлено максимальну величину фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу у розмірі 1000 гривень на місяць у розрахунку на одного працюючого, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування, державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду і Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення.

Таким чином, якщо заробітна плата перевищує максимальну величину, з якої нараховується збір, для розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітку та обчислення пенсії з липня 1998 року враховувалась сума 1000 гривень, а в подальшому вказані питання регулювалися окремими урядовими постановами.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні правовідносини стосуються призначення та перерахунку пенсії, останні настають в момент виникнення в особи права на призначення пенсії та її перерахунок. У даному випадку позивачу призначено пенсію з 05.12.2014р., а відтак пенсійним органом правомірно застосовано до розглядуваних правовідносин пункт 2 частини 1 статті 41 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», норми якого чітко та однозначно (без виключень) передбачають застосування обмеження « 5,6» розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум для періодів до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір).

Відтак, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення певних дій є безпідставними, тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні таких.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року у справі №809/958/18 за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення певних дій - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 20.11.2018р.