Справа № 826/15553/17
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддів: Бояринцева М.А., Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Епель О.В.,

Степанюка А.Г.,

при секретарі: Мідянці А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 30 травня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, Генеральної прокуратури України, третя особа: Пенсійний фонд України, про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив (з урахуванням уточнення позовних вимог):

- зобов'язати Генеральну прокуратуру України негайно забезпечити приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року щодо матеріального забезпечення прокурорів та пенсіонерів прокуратури, в тому числі, привести у відповідність посади прокурорів, визначених Законом України «Про прокуратуру» в редакції 1991 року до посад прокурорів, визначених в Законі України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року, та видавати довідки про розмір заробітної плати та її складові працівників прокуратури для будь-яких цілей, в тому числі, для перерахунку пенсій;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України негайно привести свої нормативно-правові акти у відповідність із Законом України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом, в тому числі, приведення нормативно-правових актів Пенсійного фонду України задля виконання ним Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 14.10.2014, під час перерахування і виплати призначених за Законом України «Про прокуратуру» пенсій, враховуючи судові рішення по конкретним пенсійним справам, та подальшого проведення перерахунку та виплат пенсій у зв'язку зі змінами мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб в автоматичному режимі;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України привести у відповідність посади прокурорів, визначених Законом України «Про прокуратуру» в редакції 1991 року до посад прокурорів, визначених в Законі України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року, та негайно встановити розмір заробітних плат і пенсій прокурорам на підставі окладів та доплат, встановлених Законом України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року з 01.01.2017 із розрахунку від посадового окладу прокурора місцевої прокуратури в сумі 19 200,00 грн. (за текстом уточненої позовної заяви та уточнених позовних вимог до Генеральної прокуратури України).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Кабінетом Міністрів України та Генеральною прокуратурою України не виконуються вимоги Закону України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року щодо соціального та матеріально-побутового забезпечення прокурорів та інших працівників органів прокуратури, крім того, вказує на невжиття відповідачами заходів, необхідних для приведення посад прокурорів, передбачених Законом України «Про прокуратуру» в редакції 1991 року, у відповідність з посадами прокурорів, визначених Законом України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 30 травня 2018 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, викладеним в позовній заяві.

Відповідач, Генеральна прокуратура України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошує на правильності судового рішення, тому просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, при цьому, вказує, що забезпечення приведення нормативно-правових актів Уряду у відповідність із чинним законодавством України не належить до компетенції Генеральної прокуратури.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду справи сторони до суду не прибули, тому, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач з 30.12.2003 є пенсіонером органів прокуратури та отримує пенсію за вислугу років, обчислену та призначену згідно із Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ в редакції від 09.08.2003.

14.10.2014 Верховною Радою України прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» №1697-VI, який набрав чинності з 15 липня 2015 року.

Вважаючи, що Кабінетом Міністрів України та Генеральною прокуратурою України не виконано вимоги Закону України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року щодо соціального та матеріально-побутового забезпечення прокурорів та інших працівників органів прокуратури, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про його необгрунтованість, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини 1 статті 4 цього Закону установлено, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Пунктом 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» зобов»язано Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Частиною 1 статті 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Положеннями частин 2, 3 статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» регламентовано, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України, в той час як акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону, затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності.

Так, пунктом 1 параграфу 32 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 №950 (далі - Регламент), визначено, що проекти актів Кабінету Міністрів України готуються на основі та на виконання Конституції і законів України.

Відповідно до частини 2 статті 50 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями (частина 3 даної статті).

Відповідно до параграфу 44 Регламенту, розробник подає Міністерству юстиції України для проведення правової експертизи разом з пояснювальною запискою матеріали погодження.

Відповідно до ч.1 ст.51 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону.

Відповідно до Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №423, міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, до основних завдань якого віднесено, зокрема, здійснення контролю за діяльністю Пенсійного фонду України з ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, здійснює державне регулювання та нагляд за дотриманням закону щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій у солідарній системі та щодо взаємодії Пенсійного фонду України з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

При цьому, відповідно до пункту 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням зазначеного, Міністерством соціальної політики України відповідно до вимог статті 86 Закону України «Про прокуратуру» розроблено проект постанови «Про затвердження Порядку перерахунку, призначення пенсій працівникам прокуратури».

Міністерством юстиції України 09.12.2016 складено висновок про відповідність проекту цієї постанови Конституції України, а також актам законодавства, що мають вищу юридичну силу, та узгодження з актами такої ж юридичної сили.

Водночас, пунктом 5 параграфу 33 Регламенту встановлено, що проект акта Уряду підлягає обов'язковому погодженню усіма заінтересованими органами.

Відповідно до Регламенту, якщо питання, що потребує врегулювання, належить до компетенції кількох органів виконавчої влади, розробником проекту акту Кабінету Міністрів є орган, компетенція якого у відповідній сфері правового регулювання є домінуючою. Інші органи виконавчої влади, що відповідно до компетенції беруть участь у розроблені проекту акта або його погодженні, є заінтересованими органами.

Як вбачається з матеріалів справи, листами Міністерства фінансів України від 06.10.2017 №31-09030-12-5/28175, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.1.02016 №3641-03/32095-03, Пенсійного фонду України від 30.09.2016 №30214/07-20 не погоджено даний проект постанови та надано зауваження, зокрема, щодо того, що за розрахунками Міністерства соціальної політики, реалізації проекту постанови потребуватиме додаткових видатків із державного бюджету, які в бюджеті Пенсійного фонду не передбачені.

Отже, непогодження даного проекту з Міністерством фінансів України та Міністерством економічного розвитку та торгівлі України унеможливлює подання останнього на розгляд відповідачу.

Позивач вказує, що його право на отримання пенсії, виходячи з нових посадових окладів, не було реалізовано через бездіяльність відповідальних за це органів державної влади з посиланням на відсутність відповідного фінансування та можливість зменшити соціальні виплати у зв'язку із скрутним матеріальним становищем держави, що, на його погляд, є протиправним.

Разом з тим, як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні № 1-42/2011 від 26.12.2011, розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте, мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване ст. 48 Конституції України.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників Конституційний Суд України вказав і у Рішенні від 19.06.2001 № 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів..

Крім того, у Рішенні від 08.10.2008 № 20-рп/2008 Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим… встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував також положення актів міжнародного права.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що, згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України, є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій ст. 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст. 21 Конституції України. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Як зазначає Верховний Суд в низці своїх рішень зі спорів пенсіонерів органів прокуратури щодо перерахунку пенсії, у зв'язку з втратою чинності нормативно-правовими актами, які передбачали право на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати працюючим прокурорським працівникам, не відбулось звуження обсягу існуючого права осіб на отримання пенсії. Так само як і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005. Відмова ПФУ перерахувати пенсію не ставить під сумнів саму сутність змісту права на соціальний захист, оскільки наслідком відмови у перерахунку пенсії не було зменшення розміру отримуваної пенсії.

Щодо того, чи мало місце втручання у право позивача мирно володіти своїм майном (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), Верховний Суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26.06.2014, п.35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Верховний Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, адже скасовано норми законодавства щодо перерахунку пенсій у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача немає «законних сподівань» на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію ст. 1 Першого протоколу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі «Великода проти України» Суд розглянув скаргу за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у спірних правовідносинах факту втручання держави у право на мирне володіння майном.

Також, варто зазначити, що питання конституційності закону, яким скасовано норми законодавства, що передбачали право на перерахунок пенсії прокурорських працівників у разі підвищення заробітної плати, відноситься до компетенції Конституційного Суду України і виходить за межі предмету адміністративного позову, що розглядається.

Крім того, в даному адміністративному позові позивачем не ставиться питання про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України, а вимагається лише зобов'язати КМУ та ГПУ привести свої нормативно-правові акти у відповідність із Законом України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

З даного приводу колегія суддів звертає увагу на те, що нормами Прикінцевих положень Закону №1697-VII не зобов'язано Кабінет Міністрів України прийняти нормативно-правовий акт, яким затверджуються умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

Крім того, як вірно зазначає суд першої інстанції, положеннями ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» оклад прокурора встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно.

Так, Урядом було прийнято ряд постанов, якими внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

При цьому, згідно з абз. 2 пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» положення, зокрема, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Також, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 30.08.2017 №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», у пояснювальній записці до якого зазначалось, що запропонованим проектом пропонується, зокрема, підвищити розміри посадових окладів працівників органів та надбавки до посадових окладів працівників органів прокуратури за класні чини, а також визначити умови та розміри оплати праці Генерального прокурора, його заступників та інших працівників органів прокуратури у одному нормативно-правовому акті - постанові Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік», пунктом 11 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік», а також пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України Верховна Рада України фактично надала Уряду повноваження щодо встановлення порядку та розмірів соціальних виплат, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України.

Крім того, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено, яким чином в даному випадку порушуються його права, оскільки розмір посадового окладу стосується чинних працівників органів прокуратури, в той час, як на дату прийняття нового Закону «Про прокуратуру» позивач вже був пенсіонером, при цьому, як наголошувалось вище, норма Закону, яка передбачала перерахунок пенсій у зв»язку з підвищенням заробітної плати працюючих працівників прокуратури, втратила чинність.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов'язання Генеральної прокуратури України забезпечити приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року щодо матеріального забезпечення прокурорів та пенсіонерів прокуратури, в тому числі, посади прокурорів, визначених Законом України «Про прокуратуру» в редакції 1991 року до посад прокурорів, визначених в Законі України «Про прокуратуру» в редакції 2014 року та видавати довідки про розмір заробітної плати та її складові працівників прокуратури для будь-яких цілей, в тому числі для перерахунку пенсій, суд зазначає наступне.

Базовим нормативно-правовим актом, який визначає права, принципи, підстави, механізм та умови призначення, перерахунку і виплати пенсії за вислугу років працівникам органів прокуратури був і є Закон України «Про прокуратуру»: до 15 липня 2015 року - Закон України № 1789-ХІІ, з цієї дати - Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ (далі по тексту - Закон України №1697-VІІ).

У статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, за якою позивачу у цій справі призначено пенсію, було визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина тринадцята цієї статті).

Частина вісімнадцята вказаної вище статті у редакції, чинній до 15 липня 2015 року, передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина вісімнадцята цієї статті).

15.07.2015 набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII положення Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (крім окремих статей) визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності Законом України №1697-VII.

Згідно з ч. 20 ст. 86 Закону України №1697-VII умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 13 Розділу ХІІІ Прикінцевих положень Закону України №1697-VII на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

На час звернення позивача з даним позовом, Кабінетом Міністрів України нормативно-правовий акт, яким визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, прийнято не було.

Схеми посадових окладів працівників органів прокуратури затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (зі змінами, внесеними постановами Уряду від 30.09.2015 №763 та від 30.08.2017 №657), які включають найменування посади і місячний посадовий оклад за посадою.

Питання оплати праці прокурорів врегульовано ст. 81 Закону України №1697-VII, частиною дев'ятою якої передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Положеннями пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України встановлено, що норми і положення окремих законів України, зокрема, ст. 81, ч.ч. 16, 17, 18, ст. 86, п.п. 13, 14 Перехідних положень Закону України №1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, як наголошувалось вище, норми Бюджетного кодексу України допускають можливість правового регулювання питання оплати праці, в тому числі прокурорів, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Отже, спірне питання не віднесено до компетенції Генеральної прокуратури.

В частині позовних вимог щодо видачі довідок про заробітну плату, то, як вірно зазначає суд першої інстанції, це питання регулюється наказами Міністерства праці та соціальної політики України та Головне управління державної служби України від 03.12.2003 №319/144 «Про затвердження Порядку видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсій державним службовцям у разі ліквідації органів, з яких особа вийшла на пенсію, а також перейменування (відсутності) посад» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 грудня 2003 року за № 1134/8455), у якому, серед іншого, встановлено форму, зміст та зразок довідки, визначено, які елементи складу заробітної плати належить включати до неї, на підставі якого нормативного положення вона видається і для яких цілей, та від 19.07.2010 № 195 «Про затвердження Порядку видачі довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, що відряджалися для виконання службових обов'язків до органів державної влади, місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств, ліквідованих без визначення правонаступника, та були звільнені зі служби у зв'язку з виходом на пенсію безпосередньо з посад, на яких вони перебували, або у разі перейменування (відсутності) посад» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2010 року за № 675/17970), пунктом 3 якого визначено, що якщо на момент виникнення права на перерахунок пенсії посада, з якої особа звільнена зі служби у зв'язку з виходом на пенсію, відсутня в схемах посадових окладів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України для відповідного органу державної влади, до якого відряджалися особи для виконання службових обов'язків, довідки видають ці органи державної влади в порядку, визначеному пунктом 6 Порядку № 319/144.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 № 15-1 затверджено форму довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 вересня 2013 року за № 1661/24193).

При цьому, питання щодо зобов'язання видати довідку для перерахунку пенсії вже розглядалось Верховним Судом, зокрема, у справі № 674/900/16-а, і викладено правову позицію, згідно якої пенсії, призначені за статтею 50-1 Закону України № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 30 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Постанова в повному обсязі складена 19.11.2018.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.В.Епель

А.Г.Степанюк