Справа № 0640/4288/18
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
22 листопада 2018 року м. Житомир справа №0640/4288/18
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попової О. Г., розглянувши у порядку письмового провадження заяву про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0001219/5313-0650 від 22.03.2018,
ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області Головного управління ДФС у Житомирській області №0001219/5313-0650 від 22.03.2018.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0001219/5313-0650 від 22.03.2018 задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області №0001219/5313-0650 від 22 березня 2018 року. Стягнуто з Головного управління ДФС у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) судових витрат по сплаті судового збору.

06 листопада 2018 року до відділу документального забезпечення суду надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, пов'язаних із прибуттям представника позивача до суду у розмірі 2 073,00 грн, а саме: витрати на проїзд у розмірі 420,00 грн, компенсація за відрив від звичних занять - 536,10 грн, добові - 1 116,90 грн (а.с. 66 та зворот).

Розгляд заяви у судовому засіданні призначено на 19 листопада 2018 року о 14:30.

В судове засідання, призначене на 19 листопада 2018 року о 14:30 сторони та учасники не прибули, про причини неявки та їх поважність не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового розгляду заяви повідомлялись у встановленому законом порядку.

Зважаючи на неявку сторін та керуючись приписами частиною третьою статті 194, частиною дев'ятою статті 205, частиною четвертою статті 229, частиною третьою статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вважає за можливе провести розгляд заяви у порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами справи.

Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною п'ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про її обґрунтованість та часткове задоволення наступних підстав.

Як встановлено із матеріалів справи, представник позивача був присутнім (або прибував до суду) у наступні судові засідання: в підготовче засідання, призначене на 27 вересня 2018 року о 10:00 (а.с. 32-33), в судове засідання, призначене на 16 жовтня 2018 року о 12:00 (а.с. 44-45) та в судове засідання, призначене на 23 жовтня 2018 року на 15:00 (а.с. 51-52).

Так, на підтвердження понесення витрат, пов'язаних із прибуттям до суду, ОСОБА_2 надано:

- чек №516557 від 27.09.2018 про оплату проїзду в напрямку "Житомир-Малин" на суму 70,10 грн (а.с. 37);

- проїзний квиток на автобус в напрямку "Малин-Житомир" серії АААГ №718210 від 27.09.2018 на суму 70,00 грн (а.с. 37);

- проїзний квиток на автобус в напрямку "Малин-Житомир" серії АААГ №737433 від 16.10.2018 на суму 70,00 грн (а.с. 38);

- проїзний квиток на автобус в напрямку "Житомир-Малин" серії АААГ №737474 від 23.10.2018 на суму 70,00 грн (а.с. 67).

Враховуючи вищевикладене, розмір документально підтверджених витрат представника позивача на переїзд до іншого населеного пункту для участі у судовому засіданні становить 280,10 грн.

Частиною першою статті 135 КАС України встановлено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Згідно частиною третьою статті 135 КАС України граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 5 Додатку до Постанови Кабінету Міністрів України "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" від 27 квітня 2006 року №590 (далі - Постанова №590), витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Витрати на переїзд можуть бути відшкодовані лише у випадках, коли стороні необхідно було здійснити переїзд до адміністративного суду в інше місто або селище. Розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.

Враховуючи прибуття представника позивача в судові засідання від 27.09.2018, 16.10.2018, та 23.10.2018 та наявність належного документального підтвердження витрат представника позивача на переїзд з м. Малин до Житомирського окружного адміністративного суду для участі у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що судові витрати представника позивача складають 280,10 грн та підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області.

Щодо вимог в частині стягнення компенсації за відрив від звичних занять у розмірі 536,10 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 135 КАС України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пункту 3 Додатку до Постанови №590, за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, її представникові у зв'язку з явкою до суду, компенсація витрат обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять.

Як встановлено зі змісту заяви ОСОБА_2, він є засновником та директором приватної консалтингової фірми та може здійснювати керівництво в онлайн-режимі, заробіток якого обчислюється не погодинно, а відрядно, а тому є підстави для стягнення компенсації за відрив від звичайних занять.

Суд звертає увагу, що представником не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту того, що є засновником та директором приватної консалтингової фірми та факту відриву від звичайних занять під час прибуття до суду.

Враховуючи вищевикладене, вимоги заявника в частині не підлягають задоволенню.

Стосовно наявності правових підстав для стягнення компенсації витрат на добові, суд зазначає наступне.

Суд критично ставиться до доводів заявника в частині посилання на положення підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI як на правову підставу для компенсації вказаної виплати та зазначає, що ані суд, ані відповідач у вказаній адміністративній справі не є податковим агентом, що нараховував позивачу суми добових та відрядження в розумінні норм Податкового кодексу України.

Крім того, у відповідності до підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті Податкового кодексу України сума добових визначається в разі відрядження у межах України та країн, в'їзд громадян України на територію яких не потребує наявності візи (дозволу на в'їзд) згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами.

Суд наголошує, що матеріали справи не містять наказів або інших розпорядчих актів підприємств/установ/організацій щодо відрядження ОСОБА_2 в судові засідання до Житомирського окружного адміністративного суду, нарахування йому відповідного грошового забезпечення та включення до його складу добових.

Зважаючи на відсутність жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту відрядження ОСОБА_2 до Житомирського окружного адміністративного суду із нарахуванням йому відповідного грошового забезпечення на відрядження та включення до його складу добових, заявлені вимоги щодо стягнення компенсації витрат на добові не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 132, 135, 139, 143, 194, 205, 229, 242-246, 250, 252, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003. РНОКПП/) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (вул. Суворова, 52, м. Малин, Житомирська область, 11601. РНОКПП: НОМЕР_1) 280,10 грн (двісті вісімдесят гривень десять копійок) судових витрат на переїзд до іншого населеного пункту для участі в судовому засіданні.

У решті заявлених вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 22 листопада 2018 року.

Суддя О.Г. Попова