Справа № 363/3223/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Київ №363/3223/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Ганечко О.М.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 серпня 2018 року (суддя Котлярова І.Ю.) у справі за адміністративним позовом Вишгородського районного управління Державної міграційної служби України у Київській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_7, громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 про затримання з метою ідентифікації особи з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців і осіб без громадянства та примусового видворення з території України, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року Вишгородське районне управління Державної міграційної служби України у Київській області звернулось до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративними позовами до громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, в якому просило:

- затримати з метою ідентифікації особи громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців і осіб без громадянства;

- примусово видворити з території України громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5;

- допустити негайне виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачами допущено порушення правил перебування на території України, а також відсутні документи, які дають право виїзду та/або в'їзду на територію України, відповідачі як громадяни Народної Республіки Бангладеш не відносяться до осіб, яким надано статус біженця і не є особами, які потребують додаткового захисту, та відсутні підстави вважати, що останні підпадають під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за адміністративними позовами Вишгородського районного управління Державної міграційної служби України у Київській області до громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5 об'єднано в одне провадження під №363/3223/18.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 серпня 2018 року позов задоволено. Затримано громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, з поміщенням їх в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на строк, який не може перевищувати 6 (шість) місяців. Примусово видворено з території України громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. Допущено негайне виконання рішення суду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням громадяни Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянти посилалися на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційних скарг ґрунтувалися на тому, що в даному випадку відсутні підстави для обмеження свободи пересування шляхом затримання відповідачів і поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців і осіб без громадянства.

19 вересня 2018 року громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 подав заяву про приєднання до апеляційних скарг та просив скасувати рішення суду першої інстанції, в частині задоволення вимог про затримання та видворення ОСОБА_5 та винести нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року апеляційні скарги громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 залишено без задоволення. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 серпня 2018 року - без змін.

Разом з тим, 13.09.2018 представником громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 серпня 2018 року, у якій, вказуючи на необґрунтованість висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні від 10.08.2018, просить скасувати таке рішення.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 323 КАС України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає її за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, зазначену в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, в частині, які не переглядалися Київським апеляційним адміністративним судом за апеляційними скаргами громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, що приєднався до апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 08 серпня 2018 року в ході проведення профілактичних заходів виявлення фактів порушення міграційного законодавства, співробітниками Головного управління Державної міграційної служби України були виявлені за адресою: АДРЕСА_1 громадяни Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, які знаходяться в Україні без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування їх на території України.

За порушення правил перебування іноземців в Україні, 08.08.2018 відносно зазначених громадян Народної Республіки Бангладеш, було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанови про накладення адміністративного стягнення, у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Однак, громадяни Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 штраф не сплатили.

09 серпня 2018 року Відділом протидії нелегальній міграції Управління організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в місті Києві прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та зобов'язано виїхати з території України в строк до 24 години 00 хвилин 09 серпня 2018 року, які були вручені позивачам під підпис.

10 серпня 2018 року співробітниками Вишгородського ВП ГУНП України в Київській області у присутності понятих та перекладача відносно громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в м. Вишгороді Київської області, було складено протоколи про адміністративне затримання, оскільки позивачі рішення про примусове повернення добровільно не виконали.

З огляду на те, що відповідачі не виконали рішення про примусове повернення та є підстави вважати, що вони будуть ухилятись від виїзду позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, прийшов до висновку про обґрунтованість дій Вишгородського районного управління Державної міграційної служби України у Київській області та наявність підстав для задоволення позову.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, та щодо доводів апеляційної скарги представника громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Згідно пункту 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно частини 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, вказаною нормою статті встановлено, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції підставами вважати, що відповідачі будуть ухилятися від виїзду є: - відсутність законних підстав для перебування іноземця на території України; бажання потрапити у країни Західної Європи, незаконним шляхом через територію України; відсутність документів, які б надавали право на перетин кордонів для виїзду з території України; відсутність документів, на право перебування на території України; відсутність на території України родинних зв'язків; відсутність дозволу на працевлаштування та постійного місця проживання та законного джерела отримання коштів.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що підстави передбачених ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що забороняють застосовувати до позивачів примусове видворення відсутні.

Згідно з поясненнями наданими позивачами співробітникам міграційної служби, позивачі прибули в Україну перетнувши кордон на ділянці з Російською Федерацією з метою потрапити до країн Європи. Документи на отримання посвідки про тимчасове проживання в України або дозволу на імміграцію в Україну не оформляли. Для продовження терміну перебування в Україні в органі міграційної служби не звертались. До органів міграційної служби зі зверненнями для надання статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту також не звертались.

Враховуючи викладені обставини справи та норми права, з огляду на те, що відповідачами у встановлений строк без поважних причин рішень про примусове повернення від 09.08.2018, які є чинними, не були оскаржені та не скасовані, не були виконані, а також враховуючи відсутність у громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, документів на право перебування на території України, їх бажання потрапити у країни Західної Європи, незаконним шляхом через територію України, відсутність документів, які б надавали право на перетин кордонів для виїзду з території України; відсутність на території України родинних зв'язків та відсутність встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» заборон на примусове видворення відповідачів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга представника громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 обґрунтована тим, що громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 не було надано можливості оскаржити постанову про накладення адміністративного стягнення від 10.08.2018, оскільки вже 10.08.2018 відбулося судове засідання суду першої інстанції щодо видворення апелянта.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що вказані доводи не відповідають обставинам справи, оскільки за порушення правил перебування іноземців в Україні, відносно зазначеного громадянина Народної Республіки Бангладеш, було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанови про накладення адміністративного стягнення, у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн. 08.08.2018.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції порушено норми статті 268 КАС України, оскільки не залучено перекладача, колегія суддів зазначає, що з протоколу судового засідання від 10.08.2018 (а.с.80-82) вбачається, що у судовому засіданні був присутній перекладач - ОСОБА_9.

Відтак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи, які зазначає представник громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі вже були розглянуті під час апеляційного розгляду справи за апеляційними скаргами самих позивачів.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню та відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та раніше прийнятої постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 323 КАС України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, за результатами розгляду апеляційної скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд приймає постанову відповідно до статті 315 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції не вбачається.

Відповідно до п.7 ч. 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом.

Згідно ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 272 КАС України, яка передбачає особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ, судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Керуючись статтями 272, 289, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 323, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ст. 272, 328 КАС України.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді О.М. Ганечко

Є.О. Сорочко