Справа № 826/5418/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5418/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Губської О.А.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року, суддя Келеберда В.І., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа -С" про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа -С", в якому просив:

1) визнати факт, що відповідачами не виконуються накази Міністерства юстиції, а саме: в Бердичівській виправній колонії №70, №1275/5 від 01.08.2014 року та №2186/5 від 29.12.2014 року не контролюються їх виконання, не приймаються міри щодо виправлення порушень наказів;

2) визнати порушення ст.ст. 8, 31, 34, 63 Конституції України;

3) зобов'язати відповідачів вчинити конкретні дії щодо виправлення порушень закону у Бердичівській виправній колонії №70 для виконання та дотримання наказів №1275/5 від 01.08.2014 року та №2186/5 від 29.12.2014 року;

4) зобов'язати провести розслідування фактів порушень для визначення причин недотримання та невиконання наказів; зобов'язати відповідачів забезпечити: - доступ до сайтів; - можливість читати відповіді з інстанцій; - підключити до роботи ІР-телефонію; - можливість зв'язуватися з родичами шляхом додатків: Whatsapp, Skype, Viber; - усунення порушень, перерахованих у звіті моніторингової групи Департаменту з питань реалізації превентивного механізму за результатами візиту у Бердичівську ВК№70 від 21.06.2017 року, а саме: п.п. 1.1, 1.2, 1.4, 2.1, 2.3, 2.4, 2.5, 2.7, 2.8, 2.11, 2.11.1, 2.11.2, 2.11.3 Рекомендацій моніторингової групи;

5) усунути вологість в приміщеннях корпусу та дотримуватись температурного режиму;

6) за невиконання своїх професійних обов'язків, що призвело до порушень прав та свобод людини та громадянина, тобто порушення конституційних прав Позивача як громадянина України, Відповідача - суб'єкта владних повноважень А.Ю. Пеховського притягнути до відповідальності, передбаченої законодавством України;

7) відшкодувати позивачу, як постраждалому від протиправних дій та бездіяльності органів державної влади України, спричинену моральну шкоду та матеріальну у розмірі 240000,00 (двісті сорок тисяч) гривень;

8) на підставі законодавства України «Про порядок відшкодування шкоди завдано громадянинові незаконними діями органів державної влади України» зобов'язати Державне казначейство України в повному обсязі відшкодувати суму у розмірі 240000,00 грн. за рахунок коштів державного бюджету.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідчача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Судом першої інстанції були встановлені наступні недоліки позовної заяви, а саме:

1) в позовній заяві, яка оформлена у відповідності до вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, необхідно зазначити зокрема: належних відповідачів та повне найменування відповідачів; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України) (якщо такі відомості відомі позивачу), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

2) відсутній обґрунтований розрахунок суми, яку позивач просить стягнути як матеріальну шкоду;

3) відсутній виклад обставин щодо наявності публічно-правового спору, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

4) відсутня заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску;

5) відсутнє власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

14 травня 2018 року на адресу Окружного адміністративного суду м. Києва від ОСОБА_2 на виконання ухвали суду від 16 квітня 2018 року про залишення позовної заяви без руху надійшло доповнення до позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем частково усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року про залишення позовної заяви без руху, а саме: позивачем не було надано виклад обставин щодо наявності публічно-правового спору, яким він обґрунтовує свої позовні вимоги. Крім того, позивач просив поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом, однак, доказів поважності причин пропуску даного строку ним не зазначено та не надано.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Вимоги до позовної заяви встановлено статтею 160 КАС України.

Зокрема, частиною 5 названої статті КАС України передбачено, що у позовній заяві зазначаються:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб'єкта владних повноважень;

4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;

10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб'єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;

11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно частин 1,2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106,161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно із п. 1 частини четвертої ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що позивачем частково усунуто недоліки позовної заяви, встановлених в ухвалі Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року про залишення позовної заяви без руху, а саме: позивачем не було надано виклад обставин щодо наявності публічно-правового спору, яким він обґрунтовує свої позовні вимоги. Крім того, позивач просив поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом, однак, доказів поважності причин пропуску даного строку ним не зазначено та не надано.

На думку судової колегії наведений висновок не можна вважати таким, що зроблений з дотриманням норм процесуального права.

14 травня 2018 року на адресу Окружного адміністративного суду м. Києва від ОСОБА_2 на виконання ухвали суду від 16 квітня 2018 року про залишення позовної заяви без руху надійшло доповнення до позовної заяви уточнений позов з додатками.

У клопотанні викладено власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, а позовна заява містить усі необхідні реквізити, достатні для відкриття провадження у справі.

Суд першої інстанції помилково послався на те, що позивачем не надано доказів, оскільки суд не позбавлений права збирати докази з власної ініціативи.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 77 КАС України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Вимоги процесуального закону про необхідність дотримання норм КАС України при подачі позовної заяви не повинні тлумачитись у такий спосіб, щоб створювати перешкоди для доступу до правосуддя.

Також колегія суддів зазначає, що ненадання відповідних доказів до позовної заяви не є підставою для повернення позовної заяви, проте може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що позивач перебуває у місцях позбавлення волі і не завжди може самостійно витребувати докази.

З урахуванням цих обставин суд мав виходити з приписів статті 2 КАС України відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Щодо строку звернення до суду з адміністративним позовом колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод і практика Європейського Суду з прав людини» є джерелом права.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично й не має абсолютного характеру.

На підставі ч.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ по справі Мушта проти України зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби

У рішенні ЄСПЛ у справі Плахтєєв та Плахтєєва Проти України зазначено, що пункт 1 статті 6 Ковенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено право на суд, одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності. Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, суд має з'ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (рішення ЄСПЛ у справі Ашинґдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просив поновити строк, оскільки систематичне не виконанння відповідачами наказів наказів Міністерства юстиції порушує його права.

Колегія суддів звертає увагу, що для повноцінного здійснення захисту свого порушеного права, позивач повинен не тільки бути обізнаним про сам факт порушення, але й знати чітко визначені підстави та мотиви допущення останнього.

Враховуючи правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04.12.1995 року у справі Беллет проти Франції, в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, виходячи з норм міжнародного права та національного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що повертаючи позовнуї заяву, судом першої інстанції порушено норми процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, в редакції від 15 грудня 2017 року, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно ч. 3 ст. 312 КАС України, в редакції від 15 грудня 2017 року, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 312, 313, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року скасувати, а справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа -С" про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Губська О.А.

Повний текст виготовлено: 21 листопада 2018 року.