Справа № 806/2359/18
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2359/18

Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

20 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року (м. Житомир ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії щодо надання недостовірної, неточної та неповної інформації у листі від 18.05.2018 за №20/317 та невиконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.04.2018 у справі №806/1550/18 до даного часу.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі №806/1550/18 зобов'язано УМВС України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії надати достовірну, точну та повну інформацію на запит ОСОБА_2 від 14.03.2018. 14 березня 2018 року отримав від УМВС України в Житомирській області лист від 18.05.2018 № 20/317, а проаналізувавши вказаний лист, вважає, що на питання, яке ставилось у запиті від 14.03.2018, відповідач жодного слова не вказав, чим проігнорував право ОСОБА_2 на отримання публічної інформації. Вважаючи своє право на соціальний захист порушеним, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 року позов ОСОБА_2 (10029, АДРЕСА_1, ідетифікаційний код - НОМЕР_1) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії (10008, місто Житомир, Старий Бульвар, 5/37, код в ЄДРПОУ - 08592164) про визнання дій протиправними - задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії щодо надання недостовірної, неточної та неповної інформації у листі від 18.05.2018 за №20/317 на запит ОСОБА_2 .

Зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії (10008, місто Житомир, Старий Бульвар, 5/37, код в ЄДРПОУ - 08592164) надати достовірну, точну та повну інформацію на запит ОСОБА_2 ( 10029, АДРЕСА_1, ідетифікаційний код - НОМЕР_1) від 14.03.2018.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач по справі подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 року року та прийняти нове про відмову у задоволоенні позову ОСОБА_2 В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач не погоджується з твердженням суду першої інстанції, про те, що позивача листом від 18.05.2018 №20/317 було фактично повідомлено лише про суму нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період перебування його у відпустці. Відповідач зазначив, що позивачу було нараховано грошове забезпечення за час перебування у відпустці ( з 07.03.2017 по 22.06.2017), виплату якого було проведено 31.07.2017 згідно платіжного доручення від 28.07.2017 №19, тобто поза межами визначеного позивачем у запиті періоду.

Керуючись приписами ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 14.03.2018 позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" надати інформацію чи нараховувалось та виплачувалось йому грошове забезпечення у період з 07.03.2017 до 22.06.2017, коли він перебував на посаді старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області. У вказаному запиті звернув увагу, що інформацію про нарахування та виплату грошового забезпечення надати тільки за конкретно визначений вище період часу. Тобто чи нараховувалось та виплачувалось йому в цей конкретний період будь-яке грошове забезпечення. Згідно листа від 20.03.2018 №19 зі/29/01-2018 відповідач повідомив, що при звільненні з органів внутрішніх справ ОСОБА_2 нараховано та виплачено грошове забезпечення за час перебування у відпустці з 07.03.2017 по 22.06.2017 в сумі 4291,99 грн., а також одноразову грошову допомогу за 13 років календарної служби в розмірі 7881,25 грн. Розрахунок проводився із місячного грошового забезпечення, що складається з посадового окладу в розмірі 850,00 грн., окладу за спеціальним званням у розмірі 120,00 грн., надбавки за вислугу років - 242,50 грн. Виплата нарахованих сум проведена шляхом перерахування на картковий рахунок в ПАТ КБ Приватбанк належних йому коштів після утримання податків.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.04.2018 у справі №806/1550/18 визнано протиправними дії УМВС України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії щодо надання недостовірної, неточної та неповної інформації на запит ОСОБА_2 від 14.03.2018.

Зобов'язано УМВС України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії надати достовірну, точну та повну інформацію на запит ОСОБА_2 від 14.03.2018. Рішення набрало законної сили 25.05.2018.

Листом від 18.05.2018 №20/317 "Про виконання рішення суду" ОСОБА_2 повідомлено, що: "на виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 25.04.2018 у адміністративній справі № 806/1550/1 8, повідомляємо, що Ваш запит на отримання публічної інформації від 14.03.2018 щодо нарахування та виплати Вам грошового забезпечення у період з 07.03.2017 по 22.06.2017, розглянуто. Інформуємо, що у визначений Вами період, було нараховано грошове забезпечення за час Вашого перебування у відпустці (з 07.03.2017 по 22.06.2017), виплату було проведено 31.07.2017 згідно платіжного доручення від 28.07.2017 №19, тобто поза межами визначеного Вами у запиті "періоду". (а.с. 8)

Вважаючи таку інформацію недостовірною, неточною та неповною , а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, рішенню суду першої інстанції судова колегія зазначає наступне.

Законом України "Про доступ до публічної інформації" визначено порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно зі ч. 1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 10 Закону, кожна особа має право: знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом; доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається; вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону; на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів; на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом. Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

Приписами ч. 3 згаданої статті Закону визначено, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані: надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується. Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону, розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації. Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені (ч. 5 ст. 10 Закону).

Судова колегія відмічає, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Надаючи тлумачення наведеному визначенню, суд першої інстанції врахував судову практику застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації", зазначену у довідці Вищого адміністративного суду України про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 01.06.2013, згідно з якою можна виокремити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, колегія суддів погоджується, що визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону "Про доступ до публічної інформації", розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, серед іншого, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Статтею 19 Закону "Про доступ до публічної інформації", визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ч. 1). Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч. 2). Запит на інформацію має містити: - ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; - загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; - підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (ч. 5).

Частиною 1 ст. 22 Закону №2939, визначено випадки, коли розпорядник інформації має право відмови в задоволенні запиту на інформацію, а саме:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону, фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 22 Закону №2939, у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Таким чином судова колегія, проаналізувавши запит позивача, прийшла до висновку, що він відповідає вимогам ч. 5 ст. 19 Закону "Про доступ до публічної інформації", оскільки містить відомості про публічну інформацію, щодо якої зроблено запит.

Запитувана позивачем у запиті інформація є публічною інформацією за визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 1 Закону "Про доступ до публічної інформації", оскільки стосується певного готового і зафіксованого продукту інформації, отриманого або створеного відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, у процесі виконання своїх обов'язків. Зміст порушених позивачем у запиті питань стосується інформації щодо його особисто як працівника, що проходив публічну службу, в органі владних повноважень.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що 14.03.2018 позивачем звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" надати інформацію чи нараховувалось та виплачувалось йому грошове забезпечення у період з 07.03.2017 до 22.06.2017 коли він перебував на посаді старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області. У вказаному запиті звернув увагу, що інформацію про нарахування та виплату грошового забезпечення надати тільки за конкретно визначений вище період часу. Тобто чи нараховувалось та виплачувалось йому в цей конкретний період будь-яке грошове забезпечення. Однак, за результатами розгляду запиту, відповідач направив позивачу відповідь від 18.05.2018 №20/317, в якому повідомив, що: "у визначений Вами період, було нараховано грошове забезпечення за час Вашого перебування у відпустці (з 07.03.2017 по 22.06.2017), виплату було проведено 31.07.2017 згідно платіжного доручення від 28.07.2017 №19, тобто поза межами визначеного Вами у запиті періоду.

Крім того, судова колегія зазначає, що зміст запиту та наданої на нього відповіді вбачається, що позивача фактично повідомлено про суму нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період перебування його у відпустці, однак позивач у запиті просив надати інформацію про те, чи нараховувалось та вплачувалося йому грошове забезпечення у період із 07.03.2017 по 22.06.2017, тобто під час перебування у відпустці, будь-яке грошове забезпечення. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності судова колегія вважає, що відповідачем в порушення вимог ст.14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" надано неточну та неповну інформацію на запит позивача від 14.03.2018.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 листопада 2018 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Мацький Є.М.