Справа № 607/14150/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/743/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2018 року, ухвалене суддею Братасюк В.М. у м.Тернополі, у справі № 607/14150/17 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, про визнання відмови у призначенні одноразової грошової допомоги протиправною та зобов"язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача - Міністерства внутрішніх справ України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, у якому просив визнати протиправною відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, зобов'язати призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв'язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішнії справ.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги слугувала обставина, що з дати первинного огляду МСЕК, встановлення третьої групи інвалідності та відповідного ступеня втрати працездатності (08.02.2002) до повтороного огляду МСЕК, встановлення другої групи інвалідності та відповідного ступеня втрати працездатності минуло більше двох років, що на думку відповідача за умовами п.4 Порядку №850 не дає йому права на отримання грошової допомоги, та мало наслідком повернення матеріалів як таких, що не відповідають вимогам законодавства. Водночас позивач заважує, що до цього з відповідною заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги не звертався та одноразової грошової допомоги не отримував.

Зазначена норма, на яку покликався відповідач при відмові, не позбавляє права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.

Оскільки встановлення ІІ групи інвалідності довічно пов'язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ та відповідно до ч.6 ст. 23 Закону України «Про міліцію», п.2 та п.3 Порядку №850 він набув право на отримання одноразової грошової допомоги, вважає дії суб'єкта владних повноважень протиправними.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв'язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою № 850 від 21 жовтня 2015 року Кабінету Міністрів України.

Рішення мотивоване тим, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» і відповідно вказаним законом не встановлювалось обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, покликаючись на п.4 Порядку №850, зазначає, що законодавством чітко визначено умови для проведення відповідних виплат: встановлення вищої групи інвалідності протягом двох років після первинного встановлення інвалідності; встановлення іншої причини інвалідності або більший відсоток втрати працездатності протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступенем втрати працездатності без установлення інвалідності. Крім того зазначає, що судом при вирішенні даного спору застосовано положення Закону України «Проміліцію», який втратив чинність. Також судом не враховано, що питання про прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про виплату йому спірної грошової допомоги має дискреційний характер, є виключною компетенцією МВС і здійснюється ним за наявності необхідного переліку документів, передбачених Порядком №850 з урахуванням встановлених ним правил, та в залежності від обставин може прийняти рішення про призначення виплати або про відмову в здійсненні такої, тобто обирати з кількох юридично допустимих рішень, відтак суд не наділений повноваженнями щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції органу державної влади.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 перебував на службі в органах внутрішніх справ та відповідно до наказу УМВС України в Тернопільській області №138о/о від 27 травня 2002 року був звільнений з 01 червня 2002 року з кадрів МВС за станом здоров'я із зняттям з військового обліку.

Відповідно до Свідоцтва про хворобу № 19 від 30.01.2002 військово-лікарської комісії УМВС України в Тернопільській області позивачу встановлено діагноз та постановлено, що захворювання пов'язані із проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.10-11).

08 лютого 2002 року за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією надано довідку серії АГ № 0011122, якою позивачу встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60 %, причина якої - захворювання, пов'язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.12).

Крім того, 08 лютого 2002 року за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_2 надано довідку серії АВ № 0815344, якою йому тимчасово, на строк до 01 березня 2003 року, встановлено III групу інвалідності, захворювання пов'язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.13).

03 грудня 2015 за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією надано довідку серії АВ № 0613608, якою ОСОБА_2 встановлено II групу інвалідності довічно, захворювання пов'язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.14).

На звернення позивача із заявою до голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області, листом №273 від 12.10.2017 позивача повідомлено, що з Департаменту фінасово-облікової політики МВС України його матеріали стосовно призначення одноразової грошової допомоги повернулись без права на виплату. (а.с.16-17).

Так, згідно листа Міністерства внутрішніх з справ України №15/2-3444 від 27.09.2017 матеріали на виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 повернуті без права на виплату через невідповідність вимогам п.4 Порядку №850 у зв'язку з тим, що після первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років (а.с.180).

ОСОБА_2, вважаючи відмову Міністерства внутрішніх з справ України у призначенні одноразової грошової допомоги протиправною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII (втратив чинність 7 листопада 2015 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вказаної норми Закону України «Про міліцію» Кабінетом Міністрів України 21 жовтня 2015 року затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850 (далі - Порядок №850).

02 липня 2015 року прийнято Закон України «Про Національну поліцію», згідно з пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень якого право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно з пунктом 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 7 Порядку № 850 визначено перелік документів, які подає за місцем служби працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 Порядку № 850).

Лист Міністерства внутрішніх справ України №15/2-3444 від 27.09.2017 про відмову у виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги містить покликання на пункт 4 Порядку № 850.

Згідно з вказаною нормою якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Однак Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Натомість вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.

Таким чином позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію».

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 13 лютого 2018 року (справа № 808/1866/16), від 19 вересня 2018 року (справа 3530/1280/17), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду.

Крім того, з матеріалів справи слідує та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_2 за призначенням одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, звернувся вперше. Така допомога позивачу раніше не призначалась та не виплачувалась.

Слід зазначити, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв»язку з установленням працівникові міліції інвалідності не обмежено у часі, вирішальним є лише наявність причинно-наслідкового зв»язку між інвалідністю та службою в органах внутрішніх справ.

Відповідно до частини 2 ст. 6, частин 1, 2 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, відповідно до пункту 70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що вірним способом відновлення порушених прав позивача є зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв'язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2018 року у справі № 607/14150/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 20.11.2018.