Справа № 607/12236/17
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/886/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов'язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Позняк В.М.,

час ухвалення рішення не вказаний,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 10.07.2018 р.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Тернопільського об'єднаного управління пенсійного фонду України, в якому просить суд визнати протиправними дії пенсійного фонду та зобов'язати Тернопільське об'єднане управління пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати їй трудовий стаж роботи у подвійному розмірі в період з 03.10.1977 року по 01.05.1992 року на посаді бухгалтера матеріального обліку централізованої бухгалтерії в облтубдиспансері Тернопільської області, призначити та виплатити пенсію з зарахуванням подвійного трудового стажу роботи ОСОБА_1 в період з 01.10.1977 року по 01.05.1992 року та виплатити її з часу подання документів на призначення пенсії. Позов мотивовано тим, що відповідач, всупереч вимог закону при призначенні пенсії не зарахував її стаж роботи з 03.10.1977 року по 01.05.1992 року в подвійному розмірі, а тому просить захистити її права в судовому порядку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Тернопільського об'єднаного управління пенсійного фонду України щодо не зарахування стажу роботи з 03.10.1977 року по 01.05.1992 року в подвійному розмірі. Зобов'язано Тернопільське об'єднане управління пенсійного фонду України зарахувати ОСОБА_1 трудовий стаж роботи в період роботи з 03.10.1977 року по 01.05.1992 року на посаді бухгалтера матеріального обліку централізованої бухгалтерії в туберкульозному диспансері в подвійному розмірі. Зобов'язано Тернопільське об'єднане управління пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням подвійного трудового стажу роботи в період із 03.10.1977 року по 01.05.1992 року починаючи із 02 квітня 2017 року. Залишено без розгляду позов в частині позовних вимог за період з 06.09.2016 року до 01 квітня 2017 року включно.

Рішення мотивоване тим, що знаходження робочого місця в інфекційному закладі підтверджується наданими суду доказами, дослідженими в судовому засіданні та не спростовані відповідачем.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в період з 03.10.1977 р. по 01.05.1992 р. позивачка працювала в Тернопільській обласній клінічній лікарні, а не в туберкульозному (протитуберкульозному) лікувально-профілактичному закладі, тому для зарахування даного періоду роботи до стажу у подвійному розмірі, на думку скаржника, відсутні підстави.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 06.07.1977 року зарахована на посаду бухгалтера в Тернопільський облтубдиспансер, а 01.10.1977 року в зв'язку із централізацією бухгалтерії переведена в централізовану бухгалтерію обласної лікарні, де працювала до 01.05.1992 року відповідно до записів в трудовій книжці.

Відповідно до витягу із наказу Тернопільської обласної клінічної лікарні №111 від 03.10.1977 року ОСОБА_1 з 03.10.1977 року прийнято на роботу бухгалтера матеріального обліку централізованої бухгалтерії з оплатою згідно штатного розпису. Відповідно до параграфу 18 наказу, робочим місцем ОСОБА_1 визначено облтубдиспансер.

22 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського об'єднаного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідно до протоколу №6308 від 20.10.2016 року позивачці із 06.09.2016 року призначено пенсію за віком в розмірі 3669,24 грн. При розрахунку стажу обраховано загальний стаж роботи 50 років 11 місяців 16 днів, період роботи з 03.10.1977 року по 01.09.1992 (14 років 6 місяців 29 днів) не зараховувався в подвійному розмірі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Як видно з копій трудової книжки серії НОМЕР_1, наявних в матеріалах справи, трудова діяльність ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в Тернопільській обласній клінічній лікарні в періоди з 03.10.1977 року по 01.05.1992 року підтверджується записами даної трудової книжки.

Як видно із інформації Тернопільського обласного протитуберкульозного диспансеру від 27 червня 2018 року №304, наданої у відповідь на запит № 12 від 20.06.2018 р., ОСОБА_1 працює на посаді бухгалтера з 06.07.1977 року (наказ № 99 від 06.07.1977 р.) по даний час, та її фактичне місце роботи весь цей час знаходилося в Тернопільському обласному протитуберкульозному диспансері. Зазначено, що 01.10.1977 року відбулось об'єднання бухгалтерій ряду медичних закладів в централізовану бухгалтерію при управлінні охорони здоров'я, тому бухгалтерія переведена в Тернопільську обласну клінічну лікарню.

Також §18 витягу з наказу № 111 від 03.10.1977р., доданого до позовної заяви, зазначено, що бухгалтеру ОСОБА_1 робочим місцем вважати облтубдиспансер.

Виходячи з наведеного, колегія суддів робить висновок, що факт роботи позивачки на відповідній посаді підтверджений наданими нею доказами та є достатньою підставою для зарахування подвійного трудового стажу роботи, що в свою чергу впливає на розмір призначення пенсії.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу відповідачем не наданого жодного доказу, що спростовував би твердження позивача про наявність підстав для зарахування трудового стажу в подвійному розмірі за період з 03.10.1977 року по 01.05.1992 року, крім твердження про відсутність у трудовій книжці запису, який би чітко вказував на місце роботи позивачки саме в облтубдиспансері.

Також колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо залишення без розгляду позовних вимог за період з 06.09.2016 р. по 01.04.2017 року з огляду на наступне.

Статтею 99 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення із розглядуваним позовом) встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.2 ст.122 КАС України, чинної на момент вирішення справи, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пенсійні виплати є періодичною (щомісячною) виплатою, а тому про порушення своїх прав позивач повинен був дізнаватись кожного місяця під час її отримання.

Згідно з ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З позовної заяви (подана 02.10.2017 року) та матеріалів справи суд не вбачає підстав для визнання поважними причин пропущення строку для звернення до суду з позовними вимогами в частині позовних вимог за період з моменту призначення пенсії до 01 квітня 2017 року включно, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов в цій частині слід залишити без розгляду.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що неврахування при призначенні пенсії періоду роботи позивача в інфекційному закладі з 01.10.1977 року по 01.05.1992 року в подвійному розмірі є таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення на пільгових умовах.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2018 року у справі № 607/12236/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді В. В. Святецький
Л. Я. Гудим