Справа № 1540/4460/18
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 1540/4460/18

Категорія: 2 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 05.09.2018 р.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Департаменту комунальної власності про визнання дій неправомірними, спростування неправдивої інформації, скасування листа, встановлення факту, -

В С Т А Н О В И В:

03.09.2018р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Департаменту комунальної власності про: 1) визнання дії відповідача неправомірними - в частині незаконного привласнення повноважень сесії ОМР, так як відповідач листом від 22.11.10р. незаконно «розглянув заяву ОСОБА_2 від 04.11.10р. «про бажання приватизувати свою земельну ділянку ...», подану ОСОБА_2 в порядку ст.118 - 122 ЗКУ, замість розгляду цієї заяви на сесії ОМР, - в частині умисного невручення цього листа від 22.11.10р. №01-27/А-34-1882 -08 ОСОБА_2, в терміни, встановлені ст.17,20 Закону «Про звернення громадян», - в частині умисного поширення листом від 22.11.10 неправдивої інформації про те, що «ОСОБА_2 не доклала до своєї заяви від 04.11.10р. №01-27/А-34-1882 геопідоснову 1:500, правовстановлюючі документи на будову і інші документи про реєстрацію права власності на нерухоме майно». Документи вказані в додатку до заяви ОСОБА_2 від 04.11.10р. №01-27/А-34-1882 додавалися до заяви і знаходилися в приватизаційній справі, тому відповідач протиправно вимагає «повторно надати документи, які вже були надані позивачем, як додаток до заяви від 04.11.10р.», - в частині сумніву в його автентичності, так як лист виконано не на бланку УЗР і на документі міститься «неживий підпис», тобто він не є оригіналом документа, що викликає сумнів у його справжності, тому вони просять лист спростувати і скасувати, - в частині визнати, що відмова листом від 22.11.10р. не може бути розглядом заяви ОСОБА_2 «про бажання приватизувати» поданою в порядку ст.118-122 ЗКУ і підставою для відмови ОМР «розглянути заяву ОСОБА_2 «про бажання приватизувати» на сесії ОМР, - в частині того, що в цьому листі відповідач неправдиво пише, що «відповідачем не встановлено конкретний перелік документів, які повинні бути надані громадянином до міськради для отримання позитивного рішення сесії ОМР», ст. 118-122 ЗКУ встановлено «які саме документи необхідно надати для розгляду заяви на сесії ОМР»; 2) спростування неправдивої інформації, яка міститься в листі від 22.11.10р. з приводу того, що відповідач, нібито, на законній підставі «розглянув заяву 04.11.10р. ОСОБА_2.», «подану в порядку ст.118 ЗКУ, замість розгляду цієї заяви на сесії ОМР не можна розглянути те, що не входить до повноважень відповідача, встановлені ст.118-122 ЗКУ, а входить тільки в повноваження сесії міськради, - що «ОСОБА_2 нібито не доклала до своєї заяви від 04.11.10р. №01-27/А-34-1882 геопідоснову 1:500, правовстановлюючі документи на будову і інші, документи про реєстрацію права власності на нерухоме майно», хоча всі ці документи вказані в додатку до заяви ОСОБА_2 від 04.11.10р. №01-27/А-34-1882. Відповідач в листі від 22.11.10р. зробив неправдиві повідомлення, - що додані ОСОБА_2 до заяви від 04.11.10р. документи не є підставою для прийняття позитивного рішення сесії ОМР, що спростовується висновками рішення сесії ОМР від 30.06.16р. №892-У11 додаток 2 пункт 36, де вказано, що згідно зі ст. 118 ЗКУ єдиною підставою для відмови в приватизації є тільки відсутність геопідоснови 1:500 (графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце земельної ділянки), - що в вказаному листі відповідачем помилково вказано, що «відповідачем не встановлено конкретний перелік документів, які повинні бути надані громадянином до міськради для отримання позитивного рішення сесії ОМР», ст. 118-122 ЗКУ чітко встановлено «які саме документи необхідно надати для розгляду заяви на сесії ОМР», так як сесія ОМР виносить остаточне рішення на свій розсуд. Як з'ясувалося в 2016р. в тексті рішення сесія записала, що єдиним документом, який необхідний для отримання позитивного згоди від сесії є «геопідоснова 1:500», яка була додана до заяви ОСОБА_2 від 04.11.10р.; 3) скасування листа від 22.11.10р. №01-27/А-34-1882-08, якій не відповідає вимогам ст.118-122 ЗКУ, так як відмова «дати згоду на приватизацію землі ОСОБА_2..» покладено ЗКУ тільки на мотивоване рішення сесії ОМР, винесене в місячний термін, а не на простий лист відповідача; 4) встановлення, що в архіві ДКС замість оригіналів, зберігаються ксерокопії документів, які не мають відношення до документів, на підставі яких 30.06.16р. сесія ОМР виносила 30.06.16р. рішення №892-У11, додаток 2 п. 36.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2018р. відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про спростування неправдивої інформації (вимога № 2) та встановлення фактів (вимога № 4) з посиланням, що справа в цій частині підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу суду в частині відмови у відкритті провадження у справі скасувати та направити справу в цій частині для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Пунктом 4 частини 1 статті 171 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Частинами 2-4 ст. 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі фактично просять суд зобов'язати суб'єкта владних повноважень спростувати неправдиву інформацію викладену в листах, повідомленнях на адресу позивачів, тобто зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії. Тому даний позов повинен вирішуватися в порядку КАС України.

Отже, посилання суду першої інстанції на віднесення вказаних позовних вимог до розгляду в порядку, визначеному ЦПК України, - є помилковим.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто, справа в частині позовних вимог про встановлення фактів (вимога № 4) належить до розгляду у місцевому загальному суді в порядку цивільного судочинства, оскільки стосується захисту порушених цивільних прав позивачів.

На підставі викладеного, відповідно до ст.320 КАС України судова колегія дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі підлягає частковому скасуванню, з направленням справи в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 311, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання вчинити певні дії, - спростування неправдивої інформації скасувати, направити справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду, в частині залишення рішення суду першої інстанції в силі щодо відмови у відкритті провадження у справі, протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення. В іншій частині оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.