Справа № 803/963/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/2050/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Затолочний В.С.,

суддя Сапіга В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представника відповідача: Березна Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року (головуючий суддя Костюкевич С.Ф., м. Луцьк, проголошено 17:53:38) у справі № 803/963/18 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинський області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

31.05.2018 р. позивач звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.05.2018 року №.

В обґрунтування позову зазначено, що ГУ ДФС у Волинській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати єдиного податку за 2015- 2018 роки, якою встановлено, що ФОП ОСОБА_2, в результаті порушення п. 295.3 ст. 295 Податкового кодексу України, несвоєчасно сплачено єдиний податок в сумі 142 477,15 грн., за результатами якої складено акт від 19.04.2018 року №6283/03-20-13-03-13/НОМЕР_1.

За розглядом матеріалів перевірки ГУ ДФС у Волинській області прийнято податкове повідомлення - рішення від 11.05.2018 року № на суму 28 495,43 грн. (20% штрафної санкції від суми грошового зобов'язання з єдиного податку).

Позивач вважає необґрунтованими висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, оскільки його вини чи умислу по несплаті узгоджених сум єдиного податку за 2016 рік немає. Беручи до уваги, що суми податку зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове його визначення не є достатньою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою ПК України строк та, відповідно, і для застосування пункту 126.1. ст.126 ПК України по нарахуванню штрафних санкцій.

На підставі наведеного, позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.05.2018 року №.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25.07.2018 р. у справі № 803/963/18 позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 -задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 11.05.2018 року № в частині нарахування штрафу у сумі 20 148,83 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити повністю.

У своїй апеляційній скарзі ГУ ДФС у Волинській області покликається на те, що твердження суду першої інстанції щодо помилкового зазначення рахунку під час сплати єдиного внеску не є достатньою правовою підставою для висновку про несвоєчасну сплату грошового зобов'язання є помилковим та необґрунтованим, оскільки в результаті помилкової сплати позивачем єдиного податку на інший рахунок утворилася недоїмка, яка рахувалася за позивачем.

Окрім того, апелянт зазначає, що чинним законодавством України не передбачено звільнення від застосування штрафних санкцій за несплату або несвоєчасну сплату єдиного податку у разі невірного визначення платником номеру рахунку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

При прийнятті рішення про задоволення позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДФС у Волинській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати єдиного податку за 2015- 2018 роки якою встановлено, що ФОП ОСОБА_2, в результаті порушення п. 295.3 ст. 295 Податкового кодексу України, несвоєчасно сплачено єдиний податок в сумі 142 477,15 грн., за результатами якої складено акт від 19.04.2018 року №6283/03-20-13-03-13/НОМЕР_1.

За розглядом матеріалів перевірки ГУ ДФС у Волинській області прийнято податкове повідомлення - рішення від 11.05.2018 року № на суму 28 495,43 грн. (20% штрафної санкції від суми грошового зобов'язання з єдиного податку).

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_2 за три квартали 2016 року задекларував до сплати 158 558,07 грн.

Так, згідно податкової декларації за перший квартал 2016 року №, від 05.05.2016 року позивачем самостійно задекларовано суму єдиного податку 27 237,37 грн. з терміном оплати податку до 20.05.2016 року.

Дану суму податку ним було сплачено вчасно та в повному обсязі 18.05.2016 року на бюджетний рахунок Луцької ОДПІ №0318, згідно виписки банку із призначенням платежу - «Єдиний податок на підприємницьку діяльність». При сплаті податку було допущено помилку в рахунку платежу (не відповідний бюджетний рахунок).

Згідно податкової декларації за другий квартал 2016 року від 03.08.2016 року за № позивачем задекларовано суму єдиного податку 48 613,82 грн. зі строком оплати - до 19.08.2016 року.

Дану суму податку було сплачено вчасно та в повному обсязі 18.08.2016 року на бюджетний рахунок Луцької ОДПІ №0318, згідно виписки банку із призначенням платежу - «Єдиний податок на підприємницьку діяльність». При сплаті податку було допущено помилку в рахунку призначення платежу (не відповідний бюджетний рахунок).

Згідно податкової декларації за третій квартал 2016 року № від 27.10.2016 року ним задекларовано суму єдиного податку в розмірі 82 706,88 грн. з терміном оплати - до 19.11.2016 року. Позивачем уточнено суму єдиного податку за третій квартал 2015 року в сторону зменшення суми єдиного податку в розмірі 5 658,91 грн., згідно поданої уточнюючої податкової декларації від 31.10.2016 року за №. Зменшення суми єдиного податку за III квартал 2015 року становить 5 658,91 грн. Дану суму Луцькою ОДПІ віднесено як до переплати суми єдиного податку.

Суму єдиного податку за третій квартал 2016 року сплачено частково в розмірі 35 314,40 грн. 10.11.2016 року на відповідний бюджетний рахунок №0002, згідно виписки банку. Залишок несплаченої суми становив 41 733,57 грн., дана обставина також підтверджується поясненнями представника позивача в судовому засіданні.

При виявленні помилки щодо зарахування коштів на загальну суму 75 851,19 грн. на невідповідний бюджетний рахунок Луцької ОДПІ, позивачем - 19.12.2016 року подано заяву про повернення помилково сплачених коштів на невідповідний бюджетний рахунок. Дану заяву розглянуто Луцькою ОДПІ та задоволено, кошти в сумі 49 900 грн. повернуто 27.12.2016 року (фактично зараховано 28.12.2016 р.), а 25 951,19 грн. - 06.01.2017 року (фактично зараховано 10.01.2017 р.).

Суму коштів єдиного податку за три квартали 2016 року ФОП ОСОБА_2 доплачено:

50 000 грн. - сплачено 19.12.2016 року на відповідний бюджетний рахунок Луцької ОДПІ №0002;

49 900грн. - сплачено 28.12. 2016 року на відповідний бюджетний рахунок Луцької ОДПІ №0002;

18 000 грн. сплачено 10.01.2017 року на відповідний бюджетний рахунок Луцької ОДПІ №0002.

Всього, позивачем сплачено суму єдиного податку за три квартали 2016 року на загальну 153 214,40 грн. Дану суму податку було сплачено із врахуванням переплати податку та нарахованої Луцькою ОДПІ пені в сумі 1 077,19 грн.

Факт сплати позивачем єдиного податку на невідповідний рахунок, факт повернення податковим органом коштів та сплата єдиного податку на відповідний бюджетний рахунок сторонами не заперечувався.

Як встановлено судом першої інстанції, суму єдиного податку за третій квартал 2016 року сплачено частково, в розмірі 35 314,40 грн. 10.11.2016 року на відповідний бюджетний рахунок №0002, згідно виписки банку. Проте залишок несплаченої суми становив 41 733,57 грн., дана обставина підтверджується поясненнями представника позивача в судовому засіданні. Таким чином з цієї суми відповідач мав право нарахувати 20% штрафної санкції від суми грошового зобов'язання з єдиного податку 41 733,57 грн., що становить 8 346,60 грн.

Суд першої інстанції звернув також увагу на те, що суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, однак, на виконання цих вимог, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності винесення оскаржуваного рішення в частині нарахування штрафу у сумі 20 148,83 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач своєчасно сплатив єдиний податок в сумі 100 743,58 грн. в строки, встановлені ПК України. Оскільки кошти було зараховано на єдиний казначейський рахунок, то дії позивача не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, а тому відсутні підстави для застосування штрафних санкцій оспорюваним податковим повідомленням-рішенням в частині нарахування штрафу у сумі 20 148,83 грн., яке в цій частині підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Щодо задоволення решти вимоги, в частині нарахування штрафу у сумі 8 346,60 грн., суд дійшов висновку, що необхідно відмовити.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним з врахуванням наступного.

Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755- IV (ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктами 49.1, 49.3 ст.49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного звязку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом п.295.3 ст.295 ПК України визначено, що платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Як вже зазначалося, судом першої інстанції встановлено, що позивачем сплата суми податку була здійснена вчасно, однак, при сплаті - допущено помилку в рахунку призначення платежу.

Статтею 43 ПК України передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Статтею 126 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій. При цьому, специфіка штрафної санкції, передбаченої вищезазначеним підпунктом, полягає в тому, що вона нараховується органом державної податкової служби на погашену суму податкового боргу залежно від кількості днів, наступних за останнім днем строку грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 43 Бюджетного кодексу України визначено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно із частиною 5 статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Отже, аналіз норм Бюджетного кодексу України дає підстави для висновку, що усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами бюджету; податки і збори визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Таким чином, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

У силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак судом враховано висновки щодо застосування норм права, які були викладені у постановах Верховного Суду (зокрема, у постанові від 21 лютого 2018р. у справі №813/1008/16; постанові від 13 лютого 2018р. у справі №826/3999/16).

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області - залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року у справі № 803/963/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин - з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді В. С. Затолочний
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 20 листопада 2018 року.