Справа № 2540/2618/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2018-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2618/18 Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Парінова А.Б.

суддів: Губської О.А.

Ключковича В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання;

- зобов'язати відповідача провести виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання за період з часу набрання чинності Законом України від 07 липня 2010 року «Про судоустрій та статус суддів» по 13 вересня 2017 року з підвищенням його на 150% мінімальної пенсії за віком відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та нарахувати і провести індексацію нарахованих сум та їх виплату.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року в задоволенні даного адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент виникнення спірних відносин, відповідач керувався нормами законодавства, що були прийняті та введені в дію у 2010 році, у зв'язку з втратою чинності Закону України «Про статус суддів» та прийняттям нового Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого відповідач здійснює нарахування та виплату лише суддівської винагороди.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. На думку скаржника, спірне рішення прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норми Конституції України, що є нормами прямої дії, зокрема в частині чинності законодавства в часі.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надійшло.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 02 квітня 1993 року працював на посаді судді Прилуцького районного суду, з квітня 2004 року - суддею Прилуцького міськрайонного суду.

Наказом Прилуцького міськрайонного суду від 12 вересня 2017 року № 52/447/17-ОР відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12 вересня 2017 року № 2750/0/15-17, статей 24, 116, 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України від 28 червня 1996 року № 254 к/96-ВР, ст. 83 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року № 322-VІІІ, статей 22, 24 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР позивача, суддю Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, звільнено з посади судді за його заявою про відставку з 13 вересня 2017 року.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2009 року у справі № 2а-2008/09/2570 задоволено в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_3

Визнано неправомірними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області що стосується відмови у зарахуванні позивачу на пільгових умовах до вислуги років та стажу роботи на посаді судді періоду проходження дійсної строкової служби на території Демократичної Республіки Афганістан та у призначенні щомісячного довічного грошового утримання на пільгових умовах з 02 листопада 005 року.

Зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області зарахувати позивачу на пільгових умовах до вислуги років та стажу роботи на посаді судді період проходження дійсної строкової служби на території Демократичної Республіки Афганістан з 20 лютого 1985 року по 10 листопада 1986 року, встановити позивачу надбавку до посадового окладу за вислугу років, призначити позивачу щомісячне довічне грошове утримання на пільгових умовах з 02 листопада 2005 року, провести нарахування і виплату довічного грошового утримання з підвищенням його на 150 % мінімальної пенсії за віком відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та виплатити позивачу недоплачені відповідачем кошти.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2009 року постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2009 року залишено без змін.

На виконання вищевказаних рішень судів 19 травня 2010 року Прилуцьким міськрайонним судом прийнято наказ № 51 про перерахунок щомісячного грошового утримання судді ОСОБА_3 з урахуванням стажу роботи судді, який дає право на призначення та отримання щомісячного (довічного) грошового утримання працюючому судді.

З набранням чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI виплату позивачу щомісячного грошового утримання судді припинено.

Не погоджуючись з такими діями, позивач оскаржив їх до Чернігівського окружного адміністративного суду, вказавши, що з набранням чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року, ТУ ДСА України в Чернігівській області зобов'язано було продовжувати позивачу, як учаснику бойових дій виплачувати призначене за постановою суду, яка набрала чинності, щомісячне довічне грошове утримання, а не припиняти виплату такого, оскільки позивач продовжував працювати і в зв'язку з цим не міг звернутися до органів Управління Пенсійного фонду України з питанням виплати такого утримання.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено, оскільки, на думку суду, довічне грошове утримання судді повинно виплачуватися органами Пенсійного фонду України.

Враховуючи зазначений висновок суду, позивач звернувся із зверненням до Начальника Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просив нарахувати та провести індексацію нарахованих сум, а також провести виплату щомісячного довічного грошового утримання за період часу з набрання чинності Законом України від 07 липня 2010 року "Про судоустрій та статус суддів" по час його звільнення 13 вересня 2017 року з підвищенням його на 150% мінімальної пенсії за віком відповідно до положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Листом від 06 липня 2018 року №159/10/Г-3 відповідач відмовив позивачу у проведенні нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого, останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 122 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що виплату щомісячного довічного грошового утримання позивачу припинено у 2010 році. При цьому, позивач не заперечує, що весь час з 2010 року по дату звернення до суду знав про порушення його прав.

При цьому, в позові позивач заявив вимогу про зобов'язання нарахувати та виплатити щомісячне довічне грошове утримання по 13 вересня 2017 року.

Разом з тим, адміністративний позов подано 14 липня 2018 року, згідно штемпелю відділення поштового зв'язку на конверті.

Відтак позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду за захистом його прав від порушень з боку відповідача, які, на його переконання, тривали до 13 вересня 2017 року.

Та обставина, що позивач звертався до ТУ ДАС та управління ПФУ з приводу виплати йому відповідного підвищення, не перериває та не зупиняє строків звернення до суду, який повинен обчислюватись з часу фактичного порушення прав та інтересів позивача, тобто з 2010 року.

З огляду на те, що колегією суддів не встановлено підстав для поновлення строку звернення до суду та враховуючи дату подачі адміністративного позову, позовна заява ОСОБА_3 підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч.3-4 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п.8 ч.1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Статтею 319 КАС України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, позивачем пропущено строк звернення до суду та не наведено жодних доказів поважності причин такого пропуску, тому заявлений позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя: Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Ключкович В.Ю.

Повний текст постанови виготовлено 22.11.2018