Справа № 448/1540/18
Суддя: Торська І. В.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер:448/1540/18
Провадження № 2-а/448/196/18
РІШЕННЯ

Іменем України

22.11.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Торської І.В.,

за участю секретаря Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Іраку ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України,

учасники процесу:

представник позивача - Хом'як Є.Л.,

відповідача - ОСОБА_1

та перекладача - Саід Сафін Абубакер

В С Т А Н О В И В:

Начальник Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Говорущак І.А. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що громадянин ОСОБА_1, відповідач у справі, був затриманий о «02» годині «30» хвилин «30» травня 2018 року на напрямку 414-415 прикордонного знаку прикордонним нарядом від Відділу прикордонної служби «Смільниця» за спробу незаконного, поза пунктом пропуску, перетину державного кордону з України до Республіки Польща спільно з п'ятнадцятьма громадянами Іраку та двома громадянами Туреччини.

Зазначає, що за результатами фільтраційних заходів не встановлено, що відповідач - громадянин Іраку ОСОБА_1 потрапив на територію України незаконним шляхом.

Покликається, що постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 31.05.2018р. його, відповідача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення 30.05.2018р. адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Зазначає також, що 02.06.2018 року Мостиським районним судом Львівської області було прийнято рішення про затримання громадянина Іраку ОСОБА_1 до вирішення питання про визнання його біженцем або собою, котра потребує додаткового захисту в Україні. В подальшому Головним Управлінням ДМС України у Львівській області заява відповідача про визнання його біженцем або особою, котра потребує додаткового захисту в Україні, залишена без розгляду. Під час перебування в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців відповідач повторно не звертався із заявою про надання йому статусу біженця.

Стверджує, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України, у нього відсутні документи на підставі яких він може вибути з території України, а також кошти для легального повернення, відсутнє на території України джерело доходу, відсутні родичі та такий не володіє українською мовою. У своїх поясненнях вказує, що з особистих міркувань не хоче повертатись до країни походження.

З огляду на вищенаведені обставини, просить суд примусово видворити відповідача - громадянина Іраку ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, за межі території України.

В судовому засіданні представник позивача Хом'як Є.Л. підтримав позовні вимоги, покликаючись на обставини, зазначені в позовній заяві та просить таку задовольнити. Суду пояснив, що є об'єктивні підстави вважати, що відповідач не в змозі самостійно покинути територію України у відповідності до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки в нього відсутні кошти, а також необхідні документи.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнав та не заперечив щодо видворення його за межі території України, однак повертатись на свою батьківщину не хоче. Пояснив, що у зв'язку з сімейними проблемами він покинув свою батьківщину та намагався потрапити у країни Євросоюзу, однак при реалізації наміру перетнути державний кордон України його затримали прикордонники.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що громадянин Іраку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - відповідач у справі, потрапив на територію України незаконним шляхом. В подальшому відповідач ОСОБА_1, перебуваючи на території України, 30.05.2018 року о 02 год. 30 хв. намагався незаконно перетнути державний кордон України в Республіку Польща поза пунктом пропуску спільно з п'ятнадцятьма громадянами Іраку та двома громадянами Туреччини на напрямку 414-415 прикордонного знаку, що на території Старосамбірського району Львівської області, однак був затриманий прикордонним нарядом від Відділу прикордонної служби «Смільниця».

Постановою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 31.05.2018р. його, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 гривень.

Слід зазначити те, що 02.06.2018 року Мостиським районним судом Львівської області було прийнято рішення про затримання громадянина Іраку ОСОБА_1 до вирішення питання про визнання його біженцем або собою, котра потребує додаткового захисту в Україні, але який не може перевищувати шість місяців з часу фактичного затримання 30.05.2018 року з 02:30 год.

Головним Управлінням ДМС України у Львівській області заява відповідача ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, котра потребує додаткового захисту в Україні залишена без розгляду, як вбачається із листа ГУ ДМС України у Львівській області від 10.07.2018р., отриманого Мостиським прикордонним загоном 11.07.2018р. та від 25.10.2018 року.

Повторно відповідач не звертався із заявою про надання йому статусу біженця.

Рішенням начальника відділу по боротьбі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Мостиського прикордонного загону Хомяком Є.Л. 25.09.2018р. прийнято рішення про примусове повернення за межі України відповідача по справі з зобов'язанням останнього покинути територію України у термін до 30.09.2018р.

Із пояснень відповідача ОСОБА_1, наданих ним у судовому засіданні, відомо, що вищевказане рішення останнім не виконано.

Представлені позивачем докази та пояснення відповідача свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, останній міг у встановленому порядку іммігрувати в Європейську країну на постійне місце проживання, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте, знаючи про можливість легального в'їзду до Європейський країн, відповідач вчинив спробу незаконного перетину державного кордону, у зв'язку із чим порушив чинне законодавство України та завдав шкоди національним інтересам держави.

У відповідності до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.7 ст.5 КАС України іноземці, особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов'язки, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України, визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Порядок примусового видворення іноземців та осіб без громадянства встановлений ст.30 вищевказаного закону. Разом з цим, зазначений порядок примусового видворення застосовується у випадку, передбаченому ч.3 ст.29 вказаного закону, а саме іноземці та особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Згідно ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, зокрема те, що позивачем доведено суду факт незаконного перебування відповідача - громадянина Іраку ОСОБА_1 на території України, а також те, що відповідачем порушено вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, такий намагався виїхати (вибути) з території України незаконно, на час затримання та на момент розгляду справи відповідачем не доведено факт наявності у нього документів, які б надавали йому право перебувати на території України, а також документи для перетину державного кордону в офіційному порядку та повернення на батьківщину (ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи), відсутні кошти для повернення на територію Іраку, заяву про надання йому статусу біженця залишено без розгляду, а перебуваючи в пункті тимчасово тримання відповідач повторно, як і на час розгляду справи в суді до міграційної служби із заявою про набуття статусу біженця не звертався. Крім того, відповідно до повідомлення Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства від 05.10.2018р., відповідач на території Чернігівського ПТПІ приймав участь у масових бійках 22.09.2018р. і 01.10.2018р., а відтак суд визнає переконливими твердження позивача про існування обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ОСОБА_1 незаконно перебуває на території України та ухилятиметься від виконання рішення про повернення за межі території України.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відносно відповідача - громадянина Іраку ОСОБА_1 обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі території України, не встановлено.

Немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв'язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстриміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань. Твердження відповідача про те, що сімейні проблеми в сім'ї загрожують його життю не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача ОСОБА_1 поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (справа №161/9709/16-а від 31.01.2018р.), останній зазначив, що коли у відповідача є побоювання щодо загрози його життю у разі повернення в країну громадянського походження, дане питання (відносини) регулюються Порядком регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту, і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначається Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» № 3671-VI від 08.07.2011 (далі - Закон № 3671-VI), міжнародними актами, в тому числі Конвенцією про статус біженців 1951 року, Протоколом щодо статусу біженців 1967 року. Згідно положень частин 1 і 5 статті 5 Закону України № 3671-VI особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України, в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач у передбачені Законом № 3671-VI України строки до відповідного органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту, не звертався, а звернувся після вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, яка була залишена без розгляду. Так само, на час розгляду справи відсутні відомості про те, що останній повторно звернувся до органу міграційної служби про визнання його біженцем або особою, яка потребує захисту.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що існують підстави для примусового видворення відповідача ОСОБА_1 за межі території України.

З урахуванням встановлених обставин у справі, аналіз наведених норм з точки зору послідовності їх викладення, внутрішнього взаємозв'язку та наслідків застосування дає обґрунтовані правові підстави для задоволення даного позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 241, 244, 246, 257, 288, 289 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Примусово видворити громадянина Іраку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя м.Догок, вул.Барошк Республіки Іраку, за межі території України.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ст.289, п.п.15.5 п.15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Суддя І.В.Торська

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя І.В.Торська