Справа № 279/3223/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 279/3223/18

Головуючий у 1-й інстанції: Невмержицька О.А.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

19 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 вересня 2018 року (прийняте в м. Коростень) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ДПП капрала поліції Лиманець Олександра Олександровича, Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - відповідач 1, 2) про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

позивач 19.07.2018 звернувся із адміністративним позовом до Коростенського районного суду Житомирської області в якому просив визнати протиправними дії поліцейського роти №2 батальйону УПП ГУНП в Житомирській області капрала поліції Лиманець О.О. та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії НК № 760045 від 11.07.2018 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Рішенням Коростенського районного суду Житомирської області від 14.09.2018 позов задоволено частково.

Постанову серії НК №760045 від 11.07.2018 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, те що позивач свою вину визнав, а обставини вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце, а тому суд дійшов помилкового висновку про можливість звільнити позивача від адміністративної відповідальності за правилами ст. 22 КУпАП.

Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався, проте 16.11.2018 до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

11.07.2018 поліцейським роти №2 БУПП ГУНП в Житомирській області капралом поліції Лиманець О.О. прийнято постанову серії НК №760045, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень за те, що 11.07.2018 о 13-20 год. він керував автомобілем Опель державний номер НОМЕР_1 на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин 185 км. та перевозив вантаж, а саме дошки, таким чином, що вони закривали зовнішні світлові прилади та номерний знак, чим порушив п.22.3г ПДР України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перевозив вантаж, а саме дві дошки, які за своєю довжиною трохи перевищували довжину транспортного засобу та закривали зовнішні світлові прилади, номерного знаку видно не було, оскільки двері були відкриті повністю і закріплені, а номерний знак встановлено на задній двері вказаного транспортного засобу, яка була відчинена і не давала змоги його бачити (бачити лише збоку).

Не погодившись із такими діями та рішенням відповідача позивач звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що формально в діях позивача є порушення правил дорожнього руху, яке мало місце в денну пору доби, однак до негативних наслідків це не призвело, шкоди завдано не було, раніше до адміністративної відповідальності позивач не притягувався, що давало змогу уповноваженій особі відповідача 2 визнати його малозначним та звільнити позивача від адміністративної відповідальності, обмежившись оголошенням усного зауваження, а тому, оскаржувана позивачем постанова підлягає скасуванню, оскільки вчинене ним правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, є малозначним.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 2.3 "а" ПДР визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Згідно п.п. 22.2, 22.3 ПДР, водій перед початком руху зобов'язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху - контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху. Перевезення вантажу дозволяється за умови, що він: a) не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху; б) не порушує стійкості транспортного засобу і не утруднює керування ним; в) не обмежує водієві оглядовості; г) не закриває зовнішніх світлових приладів, світлоповертачів, номерних і розпізнавальних знаків, а також не перешкоджає сприйманню сигналів, що подаються рукою; ґ) не створює шуму, не піднімає пилу та не забруднює проїзну частину і навколишнє середовище.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП визначено, що за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Положеннями ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, суд, керуючись вимогами законодавства, вправі змінити захід стягнення, передбачений КУпАП, таким чином щоб стягнення не було посилено.

Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Стаття 213 КУпАП визначає органи (посадові особи), уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Так, справи про адміністративні правопорушення розглядаються: 1) адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; 2) виконавчими комітетами (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом; 4) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, Верховним Судом; 5) органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

В свою чергу ст. 221-1 КУпАП визначає, що місцеві господарські та адміністративні суди, апеляційні суди та Верховний Суд розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Отже, адміністративний суд, в розумінні КУпАП, є органом який уповноважений розглядати справи про адміністративній правопорушення передбачені виключно ст. 185-3.

В інших випадках передбачених КУпАП, адміністративні суди визначені як органи уповноважені перегляди рішення компетентних органів в справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Разом з цим, КАС України дане питання не врегульовує, оскільки визначає тільки порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, які віднесені до підсудності адміністративних судів.

Окремо слід зауважити, що статтею 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу

Проте, частина 1 статті 122 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, не містить іншої санкції, крім штрафу та штрафних балів, а тому, звільнення позивача від адміністративної відповідальності у зв'язку із малозначність вчиненого правопорушення не передбачено санкцією вказаної статті.

Крім того, правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху через вчинення їх переважно з використанням джерела підвищеної безпеки - транспортного засобу, не можуть бути визнані малозначними у даній справі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що поліцейський роти №2 батальйону УПП ГУНП в Житомирській області капрал поліції Лиманець О.О. під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову та звільнення позивача від відповідальності у зв'язку з малозначністю правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 вересня 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.