Справа № 175/2581/18(2-а/179/23/18)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

20 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 175/2581/18
провадження №2-а/179/23/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року (суддя Кошля А.О.) по справі №175/2581/18 (провадження №2-а/179/23/18) за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №8 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Палій Ігоря Івановича, третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серія АР №801021 від 04.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором роти №8 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Палій І.І. відносно позивача.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає про те, що 04.06.2018р. відповідачем відносно нього складено оскаржувану постанову, якою накладено адміністративне стягнення за порушення вимог п. 11.4 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997. Так, згідно вказаної постанови суть вчиненого позивачем адміністративного правопорушення полягає в тому, що при перевезенні вантажу, він не мав при собі повного комплекту ТТН. За твердженнями позивача, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, вчинення якого ставиться йому в вину. Як вважає позивач, у нього відсутній обов'язок щодо отримання та ведення ТТН при перевезенні вантажів для власних потреб власним транспортом. Крім цього, за позицією позивача, інспектором патрульної поліції неправомірно винесено спірну постанову на місці зупинки автомобіля позивача, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати таку справу, у зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості скористатися у повному обсязі своїми процесуальними правами, передбаченими ст.268 КУпАП. Також, позивач вказує на те, що спірна постанова не містить жодних посилань на докази по справі.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня

2018 року адміністративний позов задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04.06.2018 року серії АР №801021, провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1ст.122 КУпАП закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції встановив, що підставою для прийняття відповідачем спірної постанови слугували обставини, які свідчать про те, що позивач при перевезенні вантажу не мав при собі повного комплекту ТТН, що є порушенням вимог Наказу Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997. Встановивши такі обставини, суд першої інстанції вказав на те, що вимоги щодо необхідності отримання ТТН, визначені Наказом №363, поширюються на водіїв, які перевозять вантаж та надають відповідні транспортні послуги. Оскільки, при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем не встановлено, та під час судового розгляду справи не доведено належними доказами, факту надання позивачем, як водієм, транспортних послуг з перевезення вантажу, суд дійшов висновку про протиправність притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи заявника апеляційної скарги фактично зводяться до того, що під час винесення оскаржуваного рішення відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєного правопорушення, обгрунтовано виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 04 червня 2018 року інспектором роти №8 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Палій Ігорем Івановичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №801021, згідно якої 04.06.2018 року 18:40 год. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ЗІЛ 131 днз.НОМЕР_1 в м. Підгороднє, вул. Шосейна, 168 при перевезенні вантажу (ліс) не мав при собі повного комплекту ТТН, чим порушив вимоги п. 11.4 Наказу Міністерства транспорту України №363.

Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Отже, порушення правил перевезення вантажів є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Як вбачається з оскарженої постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 11.4 Наказу Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року. Позивачу ставиться в вину те, що він перевозив вантаж (ліс), не маючи при собі повного комплекту ТТН.

Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі - Правила) визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Терміни та поняття, які визначені у цих Правилах:

Вантаж - всі предмети з моменту прийняття для перевезень до здачі одержувачу вантажу.

Вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення.

Вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку.

Замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів.

Перевізник - фізична або юридична особа - суб'єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктами 11.4, 11.5, 11.6 Правил визначено, що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Проаналізувавши наведені положення Правил, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що з урахуванням суб`єктного складу правовідносин з приводу надання транспортних послуг з перевезення вантажу, ці Правила поширюються саме на спеціальних суб`єктів (перевізників, вантажовідправників, вантажоодержувачів). Тому для встановлення порушень вимог Наказу № 363 обов`язково підлягає встановленню факт надання транспортної послуги у виді перевезення товару.

У свою чергу, як правильно зазначив суд першої інстанції, Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, зокрема, розділ 22, яким регламентовано правила перевезення вантажів (вимоги щодо ваги, габаритів, тощо), не містить вимог щодо наявності у водія та кількості екземплярів товарно-транспортної накладної на вантаж.

Спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить посилань на те, що позивач, на момент її складання, перевозив вантаж на виконання вимог договору про перевезення вантажів, тобто був суб'єктом господарювання.

Під час судового розгляду справи відповідачем також не надано до суду належних та допустимих доказів, які б вказували, що на час притягнення позивача до адміністративної відповідальності останній надавав транспортні послуги з перевезення вантажу.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що обов'язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо недоведеності відповідачем під час судового розгляду справи правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року по справі №175/2581/18 (провадження №2-а/179/23/18) - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21.11.2018р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк