Справа № 463/5216/17
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/485/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Артимич Н.Я.,

представника третьої особи Тайстри В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Шеремета Г.І.,

час ухвалення рішення: 12:02:40,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 25.07.2018 р.

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся із позовом в суд до ГУПФУ у Львівській області, третя особа - Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань, в якому просив визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 16.08.2017 року №1338/Г-20/12.03-06 в призначенні йому пенсії за вислугу років, з врахуванням вислуги років, що становить 25 років 04 місяці 04 дні; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити йому пенсію за вислугу років з 19 липня 2017 року; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок призначеної йому пенсії по інвалідності з врахуванням вислуги років, що становить 25 років 04 місяці 04 дні, починаючи з дати призначення пенсії 27 грудня 2016 року по 18 липня 2017 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що йому відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років з підстав відсутності в нього на день звільнення вислуги в розмірі 23 календарних роки, що є необхідною умовою для призначення зазначеного виду пенсії за вислугою років відповідно до пункту «а» статті 12 та статті 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач вважав таку відмову протиправною, оскільки вона суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема положенням статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно якої порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 16.08.2017 року №1338/Г-20/12.03-06 в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з врахуванням вислуги років, що становить 25 років 04 місяці 04 дні; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за вислугу років з 19 липня 2017 року; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по інвалідності з врахуванням вислуги років, що становить 25 років 04 місяці 04 дні, починаючи з дати призначення пенсії 27 грудня 2016 року по 18 липня 2017 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог, оскільки підстави для призначення пенсії позивачу за вислугою років, відповідно до ст. 12, 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутні.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та протиправним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Позивач заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26 грудня 2016 року, згідно наказу управління Державної пенітенціарної служби України від 26.12.2016 року №271/ОС-16 (а.с. 11), полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено з органів Державної кримінально-виконавчої служби України згідно п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» через хворобу.

Вислуга років позивача на день звільнення у пільговому обчисленні складала 25 (двадцять п'ять) років 04 (чотири) місяці 04 (чотири) дні, з яких 19 років (дев'ятнадцять) 7 (сім) місяців 10 (десять) днів у календарному обчисленні, що стверджується долученим до матеріалів справи розрахунком вислуги років (а.с. 12-13). Правильність складення та розрахунку вислуги років підтвердив в судовому засіданні представник третьої особи.

З пояснень позивача ОСОБА_1, даних в судовому засіданні встановлено, що після звільнення, з 27.12.2016 року йому була призначена пенсія в розмірі 40 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, відповідно до пункту "б" статті 21 Закону України від 09.04.1994 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - за інвалідністю. На сьогоднішній день позивач перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

19.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про призначення йому пенсії із врахуванням його вислуги років у пільговому обчисленні (25 (двадцять п'ять) років 04 (чотири) місяці 04 (чотири) дні) на день звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України, а також проведення перерахунку призначеної пенсії по інвалідності з врахуванням вислуги років у пільговому обчисленні (а.с. 27-31).

Однак листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за №1338/Г-20/12.03-06 від 16.08.2017 року, який додано до листа №1599/Г-20/12.03-06 від 05.10.2017 року, йому було відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років з підстав відсутності в нього на день звільнення вислуги в розмірі 23 календарних роки, що є необхідною умовою для призначення зазначеного виду пенсії за вислугою років відповідно до пункту «а» статті 12 та статті 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а. с. 34-35).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до положень частини 4 статті 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» наявна у позивача вислуга років на день звільнення у пільговому обчисленні 25 (двадцять п'ять) років 04 (чотири) місяці 04 (чотири) дні є достатньою для призначення останньому пенсії за вислугою років та перерахунку пенсії по інвалідності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б», «д» статті 1-2 цього Закону крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Частиною 2 статті 17 вказаного Закону передбачено, що до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, організації підрозділів цивільного захисту, міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання незалежно від форми навчання у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

В силу положень статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту «а» пункту 3 положень постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» до вислуги років для призначення пенсій зараховується на пільгових умовах, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Відтак з аналізу положень наведеного Порядку від 17.07.1992 року №393 вбачається, що пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», а не при визначенні розміру такої пенсії.

Відповідно до частини 4 статті 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України», як спеціального закону передбачено, що особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», в разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт "а" статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт "а" статті 13).

Відтак, твердження апелянта, що для призначення пенсії враховується лише календарна вислуга років не заслуговує на увагу, оскільки такі посилання суперечать положенням ч. 4 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

Зважаючи на викладене, беручи до уваги наявність у позивача вислуги більше ніж 23 роки і більше, необхідної для призначення пенсії на підставі ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», колегія суддів дійшла висновку про те, що у відповідача не було підстав відмовляти позивачу у призначенні пенсії по інвалідності з урахуванням вислуги років.

З огляду на фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відмова відповідача в призначенні пенсії з врахуванням вислуги років, що становить 25 років 04 місяці 04 дні, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та є протиправною.

Також вірним є висновок суду, що при вирішенні даного спору не слід враховувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №295/6301/17, оскільки така стосується іншої категорії справ і не стосується суті даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року у справі № 463/5216/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 22.11.2018 р.