Справа № 804/2543/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/2543/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року (головуючий суддя - Коренев А.О.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Новофарм»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Новофарм» (далі - Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати видане Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2017 року за формою «С» №009731402 про донарахування сум валютної пені, у розмірі 1 026 751 078,93 грн.

- визнати протиправним та скасувати видане Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2017 року за формою «Р» №009711406 про донарахування сум податку на прибуток підприємств у розмірі 1497054,00 грн. основного зобов'язання і 374 263,50 грн. штрафної санкції;

- визнати протиправним та скасувати видане Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2017 року за формою «С» №009721402 про донарахування 340,00 грн. штрафної санкції.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив про те, що 05 грудня 2017 року працівниками Офісу великих платників податків ДФС складено Акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ з II «Новофарм» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період з 01.01.2008 року по 31.12.2016 року, вих. №4691/2810-1400/31040792. На підставі акту були прийнятті оскаржувані рішення, однак на думку Позивача, Офісом великих платників податків ДФС невірно визначено суму податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємства та суму єдиного внеску, також зроблено невірні висновки про наявність порушень з законодавства за операціями підприємства у іноземній валюті, внаслідок чого, податкові повідомлення-рішення за формою «С» № від 26.12.2017 року, за формою «Р» № від 26.12.2017 року, за формою «С» № 009721402 від 26.12.2017 року мають бути скасовані судом, як протиправні.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Новофарм» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування рішення - задоволено у повному обсязі (т. 3, а.с. 45-54).

Задовольняючи позовні вимоги та вирішуючи питання щодо правомірності податкового повідомлення рішення від 26 грудня 2017 року за формою «С» №009731402 про донарахування сум валютної пені, у розмірі 1 026 751 078,93 грн. та №009721402 про донарахування 340,00 грн. штрафної санкції, суд першої інстанції виходив із того, що дебіторську заборгованість резидента, яка виникла не в наслідок постачання товарів/ послуг нерезиденту, а внаслідок автоматичної заміни Кредитора у зобов'язанні, чинним законодавством України не віднесено до валютних цінностей і до валютної виручки, тому така дебіторська заборгованість не може розглядатися як об'єкт правового регулювання Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». За таких обставин, посилання Відповідача на порушення платником податків вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» є безпідставними та спростовуються як змістом договору так нормами діючого законодавства, а податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2017 року №009721402 про донарахування 340,00 грн. штрафної санкції з огляду на те, що дебіторська заборгованість нерезидента Роіnteх LLP не є простроченою, і не є такою, по якій настав строк пред'явлення вимоги. Вирішуючи питання щодо правомірності податкового повідомлення рішення від 26 грудня 2017 року № 009711406 про донарахування сум податку на прибуток підприємств у розмірі 1 497 054,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що у податковому обліку ТОВ з II «Новофарм» відсутні причини застосування підпункту 139.2.1. Податкового Кодексу України відносно корегування (збільшення) фінансового результату до оподаткування на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів. Прощена дебіторська заборгованість, списується з відображенням у складі інших операційних витрат відповідно положень П(С)БО 16 «Витрати». Таким чином, включення суми списаної дебіторської заборгованості за угодами про прощення боргу до вищеназваних Договорів поворотної фінансової допомоги не може бути відображено у рядку 2.1.3. додатку РІ Декларації з податку на прибуток «Сума витрат від списання дебіторської заборгованості, яка не відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.111. пункту 14.1. ст.14 Податкового Кодексу України в сумі 8 319 967 грн. і як наслідок не може бути застосовано донарахування податку на прибуток.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку (т. 3, а.с. 61-66).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не повно дослідив усі обставини справи та дійшов не вірних висновків, зокрема, не врахував те, що відповідно договору застави прав на розпорядження депозитним внеском від 07.04.2016 №Р 07-04/16, - позичальник Pointex Sale LLP по кредитному договору від 23.03.2016 року №CY05BO/1 зобов'язується повністю повернути кредит Заставотримателю з процентними сумами в термін до 06.04.2016 року. Відповідач аналізуючи пункти 1, 7, 9, 10, 11 договору застави прав на розпорядження депозитним внеском, прийшов до висновку про те, що саме ТОВ з II «Новофарм», підписавши зазначений договір, надав розпорядження ПАТ КБ «Приватбанк» на здійснення операцій по поточному рахунку в межах встановлених чинним законодавством. Наведене свідчить про те, що Позивач був обізнаний на які саме рахунки, в якому саме відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» будуть перераховані валютні кошти. Крім того, вказали, що відповідно п.п. 5 п.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001року № 2664-ІІІ, фінансова послуга - операції з фінансовими активами (кошти, цінні папери, боргові зобов'язання та право вимоги боргу) що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів Відповідно картки рахунку 6853 «контрагент Pointex Sale LLP» станом на 07.04.2016 року по операції «Перерахування коштів згідно договору застави №Р 07-04/16» відображено дебіторську заборгованість в валюті 77 399 519,13 доларів США / 20 09 131 144,81 грн. Крім того, відповідно до регістрів бухгалтерського обліку по дебіторській заборгованості по контрагенту POINTEX SALE LLP підприємство віднесло до складу доходу суму 95 428 189,12 грн., розрахованої за підсумками 2016 року позитивної курсової різниці. Таким чином, ТОВ з II «Новофарм» надано фінансову послугу по операціям з фінансовими активами (боргові зобов'язання та право вимоги боргу), що здійснюються в інтересах Popntex Sale LLP за власний рахунок. Враховуючи вищенаведене Відповідач, вважає, що податкові повідомлення-рішення від 26.12.2017 №, яким застосовано пеню за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 1 026 751 078,93 грн. та № , яким застосовано штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 340 грн., № від 26.12.2017, яким ТОВ з II «Новофарм» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, на 1 871 317,50 грн., в т.ч. 1 497 054 грн. - за податковими зобов'язаннями, 374 263,50 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями прийняті правомірно та не підлягають скасуванню.

Позивачем - ТОВ ІІ «Новофарм» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Відповідача залишити без змін, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що про неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень свідчить також те, що податкові повідомлення-рішення від 26.12.2017 року №, № та №009721402 прийняті за результатами перевірки, яка призначена на підставі наказу №2308 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ ІІ «Новофарм» (Код )». При цьому, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018 року залишено без змін рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2018 року по справі № 804/7389/17, яким повністю задоволено позов ТОВ з II «Новофарм» до Офісу великих платників податків ДФС та наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 17.10.2017 року №2308 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ II «Новофарм» (Код )» - скасовано як протиправний. З огляду на зазначене, податкові повідомлення-рішення, прийнятті на підставі незаконної перевірки не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Представники Відповідача, кожен окремо, у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник Позивача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши представників Відповідача та представника Позивача, кожного окремо, допитавши свідків, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на підставі направлень від 18 жовтня 2017 року №867, №868, №869, №879, №901 виданих Офісом великих платників податків ДФС відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, ухвали Печерського районного суду, слідчого судді м. Києва від 06.09.2017 року №757/51714/17-к на підставі наказу Офісу великих платників Державної фіскальної служби від № 2305, проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ з II «Новофарм», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008 по 31.12.2016 року, валютного законодавства за період з 01.01.2008 року по 31.12.2016 року, іншого законодавства за період з 01.01.2008 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки 05 грудня 2017 року складений акт №4691/2810-1406/31040792 (т. 1, а.с. 20-84), яким встановлено наступні порушення:

- п.п. 139.2.1 п. 139.2 ст. 139 ПКУ в результаті чого знижено податок на прибуток у 2016 році (в т.ч. у 3 кварталі 2016 року) на загальну суму 1 497 054 грн.;

- п.287.1 ст.287, п.288.1, 288.4, п.288.5 ст.288 ПКУ, що призвело до заниження орендної плати за землю на загальну суму 46 082,79 грн.;

- п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7, ч.5 абз.1 та абз.2 ч.6, ч.7 ст.8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ, у результаті чого донараховано єдиний внесок за період, що перевірявся, на суму 675 961,28 грн.;

- пп. 14.1.48 п.14.1 ст.14, пп. 164.2.1 п. 164.2 ст.164 ПКУ в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб з середньої заробітної плати, нарахованої (виплаченої) платнику податку згідно з умовами трудового договору (контракту) у сумі 12 856,08 грн.;

- пп. «б» п.176.2 ст.176 розділу IV, п.119.2 ст.119 ПКУ, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо подання не у повному обсязі з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про гуми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку;

- ст.1 ЗУ «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме неповернення валютної виручки в законодавчо встановлені терміни;

- п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а саме - не відображення ТОВ з II «НОВОФАРМ» протермінованої дебіторської заборгованості у Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України та знаходяться за її межами станом на 01.01.16 року з нерезидентом «Ics Vistarcom Srl» (Молдова), контракт від 01.08.15р №840/3 на суму 2 424,72 дол. США, та станом на 01.04.16р з нерезидентом Greenwich Products Co, Limited» (КНР), контракт від 05.06.15р №15F01 на суму 776,30 дол. США.

11 грудня 2017 року ТОВ з II «Новофарм», не погоджуючись з висновками Акта перевірки подало до Офісу великих платників податків ДФС письмові заперечення на Акт перевірки в порядку, визначеному п.44.7,п.86.7 Податкового кодексу України (т. 1, а.с. 85-85-111). Разом з запереченнями, на підставі п.44.7 ст.44 ПК України, платник податків, вважаючи неможливість вручення первинних документів під час перевірки, також надав податкові документи, які підтверджують показники, відображені платником у податковій звітності.

На вказані заперечення, платник податків, 27.12.2017 року отримав від Офісу великих платників податків ДФС письмову відповідь від 20.12.2017 року в якій контролюючий орган відхилив заперечення платника податків (т. 1, а.с. 112-117).

09 січня 2018 року, ТОВ з II «Новофарм» отримано від Офісу великих платників податків ДФС наступні податкові повідомлення-рішення:

1)Податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2017 року за формою «С» № про донарахування сум валютної пені, у розмірі 1 026 751 078,93 грн. (т. 1, а.с. 141);

2) Податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2017 року за формою «Р» № про донарахування сум податку на прибуток підприємств у розмірі 1 497 054,00 грн. основного зобов'язання та 374 263,50 грн. штрафної санкції (т. 1, а.с. 143);

3)Податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2017 року за формою «С» №009721402 про донарахування 340,00 грн. Пені за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД, за невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства (т. 1, а.с. 145).

18 січня 2018 року Позивач оскаржив зазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку до контролюючого органу Вищого рівня - до Державної фіскальної служби України (т. 1, а.с. 118-132).

Рішенням ДФС України № 102-11/6/99-99-11-01-02-25 від 22.03.2018 року, скаргу Позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін (т. 1, а.с. 135-140).

Визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.12.2017 року №, № та №009721402 є предметом судового спору у даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI; Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-IV; Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV; Закону України «Про заставу» від 02.10.1992 року № 2654-XII; Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року № 2664-ІІІ; Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88; Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року №280

Надаючи оцінку діям суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Вирішуючи питання щодо правомірності податкового повідомлення рішення від 26 грудня 2017 року за формою «С» №009731402 про донарахування сум валютної пені, у розмірі 1 026 751 078,93 грн. та № 009721402 про донарахування 340,00 грн. штрафної санкції, суд першої інстанції виходив із того, що дебіторську заборгованість резидента, яка виникла не в наслідок постачання товарів/ послуг нерезиденту, а внаслідок автоматичної заміни Кредитора у зобов'язанні, чинним законодавством України не віднесено до валютних цінностей і до валютної виручки, тому така дебіторська заборгованість не може розглядатися як об'єкт правового регулювання Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, із акту перевірки встановлено, що на думку контролюючого органу, ТОВ з II «Новофарм» надано фінансову послугу в інтересах Pointex Sale LLP. Такий висновок контролюючого органу обґрунтовано нормами Закону України «Про заставу», Цивільним кодексом України (далі - «ЦКУ») і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001року № 2664-ІІІ (далі - «Закон про фінансові послуги»).

Між тим, висновки перевірки щодо ототожнення поняття «порука» і «застава» не відповідають нормам чинного законодавства України, оскільки порука і застава є зовсім різними за правовою природою способами забезпечення виконання зобов'язань. Вільне трактування контролюючим органом понять «Застава» і «Порука», у спосіб їх ототожнення є нічим іншим, як намагання застосувати до неврегульованих податкових правовідносин аналогію закону.

В свою чергу, коли певні правовідносини не врегульовані Податковим Кодексом, іншими актами податкового законодавства, чинне податкове законодавство не наділяє контролюючі органи і їх посадових осіб повноваженнями і правами щодо застосування аналогії закону, тобто можливістю врегулювати неврегульовані правовідносини тими правовими нормами податкового законодавства, що регулюють подібні за змістом правовідносини.

У відповідності до положень пунктів 5.2 і 5.3 ст.5 Податкового кодексу України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Закон України «Про заставу», і Цивільний кодекс України - також не містять визначення такого поняття, як «майновий поручитель». Натомість, визначення поняття «майновий поручитель» наведено у наступних нормативно-правових актах:

абз.8 ч.1 ст.1 Закону України «Про Іпотеку»: майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Абз.16 Розділу «Основні терміни» «Стандартів надання, рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів», затверджених Рішенням-протоколом наглядової ради Державної іпотечної установи №31 від 11 вересня 2008 року: Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Наведене свідчить, що поняття «майновий поручитель» може бути використано виключно в іпотечних правовідносинах, об'єктом яких є нерухоме майно.

Можливість застосування терміну «майновий поручитель» у фінансових правовідносинах, для мети віднесення певних господарських операцій до фінансових послуг - законом не передбачена, і Відповідачем не доведена.

Таким чином, Позивач в договорі застави прав розпорядження депозитним внеском від 07.04.2016 № Р 07-04/16 є саме стороною договору, а не третьою особою, та не може на підставі ст. 583 ЦК України одночасно виступати майновим поручителем.

Договір застави прав розпорядження депозитним внеском від 07.04.2016 № Р 07-04/16, укладений між ТОВ з II «Новофарм» і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», не містить всіх істотних умов договору надання фінансових послуг, зокрема в договорі не зазначено: відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 Закону про фінансові послуги, надана клієнту.

Доводи Відповідача про те, що укладений договір застави прав розпорядження депозитним внеском від 07.04.2016 № Р 07-04/16 є фінансовою послугою спростовується наступним.

Так, в процесі виконання умов договору застави прав розпорядження депозитним внеском від 07.04.2016 № Р 07-04/16, на підставі першого меморіального ордеру від 07.04.2016року, Банком, без згоди і без прямого розпорядження клієнта, самостійно були списані валютні кошти в сумі 77 399 519,13 доларів США з розрахункового рахунку підприємства № 0052. Ці кошти було перераховано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на власний рахунок в ПАТ «Приватбанк» № 0222.

Згідно діючого на момент вчинення банківських операцій Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року N 280, клас банківського рахунку №2909 - є Пасивним рахунком («П»), і має функціональне призначення «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку».

В першому меморіальному ордері від 07.04.2016року № ВОб по перерахуванню коштів з р/р №052 на р/р №0222:

а) В графі «отримувач» зазначено: «Кредитна заборгованість операцій з Клієнтами». Тобто, в момент здійснення договірного списання 77 399 519,13 доларів США з рахунку Позивача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» визначив цю суму саме як суму кредитної заборгованості, що підлягала погашенню;

б) В графі «Код (отримувача)» зазначено: 14360570. Згідно даних єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, під кодом 14360570 на момент перерахування коштів була зареєстрована юридична особа - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК. Тобто, фактичним отримувачем коштів в сумі 77 399 519,13 доларів США, переведених Банком на підставі першого меморіального ордеру від 07.04.2016року №ВОб з розрахункового рахунку Позивача № 0052 на внутрішній рахунок ПАТ «Приватбанк» № 0222 - є саме ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

в) В графі «Код Банку (отримувача)» (МФО) зазначено - 305299. Згідно даних офіційного Веб-сайту Національного Банку України, МФО 305299 належить ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Всі послідуючі фінансово-кредитні операції по переведенню валютних коштів в сумі 77 399 519,13 доларів США з валютного рахунку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №0222 (м. Дніпро) на рахунок його Кіпрської філії № НОМЕР_1, на підставі другого меморіального ордеру від 07.04.2016року № ВОб - здійснювалися ПАТ КБ «Приватбанк» без будь-якої прямої чи опосередкованої участі ТОВ з II «Новофарм».

Згідно діючого на момент вчинення банківських операцій Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року №280, клас банківського рахунку №» 3901» має функціональне призначення «Рахунки, що відкриті для філій банку».

Тобто, саме ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» безпосередньо здійснив переведення коштів в іноземній валюті за кордон, на рахунок своєї Кіпрської філії №6003.

Більш того, виконання умов договору застави прав розпорядження депозитним внеском від 07.04.2016 № Р 07-04/16 проводилося Заставодержателем - ПАТ КБ «ПриватБанк», без залучення до цього процесу Заставодавця - ТОВ з II «Новофарм» (Позивач).

Дебіторська заборгованість Popntex Sale LLP на суму 2 009 131 144,81грн. утворилася і відображена в бухгалтерському обліку ТОВ з II «Новофарм» по рахунку 6853 не на підставі первинних документів, про які йдеться в другій частині першого речення статті 1 Закону України №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а на підставі положення закону - п.3) ч.1 ст.513 Цивільного кодексу України («Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем)»). Тобто, утворення дебіторської заборгованості нерезидента внаслідок виконання його зобов'язань іншою особою - Позивачем, відбулося не на підставі правочину, а в силу Закону.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність віднесення контролюючим органом господарської операції по договору застави прав розпорядження депозитним внеском від 07.04.2016 № Р 07-04/16 до фінансової послуги.

За таких обставин, посилання Відповідача на порушення платником податків вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» є безпідставними та спростовуються як змістом договору так нормами діючого законодавства, а податкове повідомлення рішення від 26 грудня 2017 року №009721402 про донарахування 340,00 грн. штрафної санкції з огляду на те, що дебіторська заборгованість нерезидента Роіnteх LLP не є простроченою, і не є такою, по якій настав строк пред'явлення вимоги.

Стосовно правомірності податкового повідомлення рішення від 26 грудня 2017 року № 009711406 про донарахування сум податку на прибуток підприємств у розмірі 1 497 054,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 4.1. договору про надання поворотної фінансової допомоги ДП з II «Новофарм-Інвест» №NІV-01/16 від 02.04.2016 року, визначено закінчення строку фінансової допомоги 30.06.2016 року. Відповідно п.5.1. вищеназваного Договору повернення грошових коштів позичальником ДП з II «Новофарм-Інвест» на поточний рахунок ТОВ з II «Новофарм» мало бути проведено протягом 3-х календарних днів з дня закінчення строку надання поворотної фінансової допомоги. ТОВ з II «Новофарм», виходячи з інформації з ділової переписці з ДП з «Новофарм-Інвест», зробило висновок про можливе прострочення повернення дебіторської заборгованості по договору поворотної фінансової допомоги № NІV-01/16 від 02.04.2016 року у сумі 20 730 513,09 грн. Сума дебіторської заборгованості у розмірі 5 629 967.07 грн. за попередніми домовленістями мала бути повернута своєчасно та не увійшла до складу резерву сумнівних боргів.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 09.06.2016 року до договору поворотної фінансової допомоги №NІV-01/16 від 14.03.2016 року позичальником було проведення, в строк до 30.06.2016 року погашення дебіторської заборгованості по фінансовій допомозі у сумі 2 184 463,34 грн. наступним чином:

- у сумі 1 844 298,15 грн. - шляхом підписанням додаткової угоди про погашення заборгованості з подальшою оплатою.

- у сумі 340 165,19 грн. - шляхом підписання угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог.

З матеріалів справи встановлено, що зобов'язання по сплаті 2 687 000,00 грн. не було виконано в строк до 30.06.2017 року відповідно до положень додаткової угоди №1 від 09.06.2016 року, однак ДП з II «Новофарм-Інвест» у діловому листуванні виступило з пропозицією щодо сплати заборгованості протягом 2016 року та 15.07.2016 року ДП з II «Новофарм-Інвест» погасив заборгованість у розмірі 1 316 890,00 грн., та 18.07.2016 року у розмірі 21000 грн.

Таким чином, станом на дату балансу 30.06.2016 року дебіторська заборгованість виражена у фінансовій звітності ТОВ з II «Новофарм» за чистою вартістю реалізації, резерв сумнівних боргів сформовано вірно. Порушення у бухгалтерському та податковому обліку підприємства відсутні.

01.07.2016 року відповідно до ст. 605 ЦК України до договорів поворотної фінансової допомоги №NІV-01/16 від 14.03.2016 року, № 26 А-15 від 02.04.2015 року підписані Угоди про прощення заборгованості № NІV-01/16 від 14.03.2016 року у сумі 5 632 967 грн. та 2 687 000 грн. відповідно

Таким чином в бухгалтерському обліку ТОВ з II «Новофарм» в наслідок прощення боргу має бути застосоване положення ПСБУ 16 «Витрати».

На момент передання поворотної фінансової допомоги витрат у бухгалтерському обліку ТОВ з II «Новофарм» не виникало. Адже витрати, відповідно до п. 5 П(С)БО 16, відображаються в обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань. В даному випадку активи не зменшувалися, оскільки в підприємства водночас із переданням коштів виникала дебіторська заборгованість.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що у податковому обліку ТОВ з II «Новофарм» відсутні причини застосування підпункту 139.2.1. Податкового Кодексу України відносно корегування (збільшення) фінансового результату до оподаткування на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів. Прощена дебіторська заборгованість, списується з відображенням у складі інших операційних витрат відповідно положень П(С)БО 16 «Витрати».

Таким чином, включення суми списаної дебіторської заборгованості за угодами про прощення боргу до вищеназваних Договорів поворотної фінансової допомоги не може бути відображено у рядку 2.1.3. додатку РІ Декларації з податку на прибуток «Сума витрат від списання дебіторської заборгованості», яка не відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.111. пункту 14.1. ст.14 Податкового Кодексу України в сумі 8 319 967 грн. і як наслідок не може бути застосовано донарахування податку на прибуток.

Крім того, погоджуючись із зазначеним висновком суду першої інстанції, колегія суддів, в тому числі, зважує й на пояснення свідків, викликаних за клопотанням представника Позивача.

Так, свідок-1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні надала пояснення стосовно того, що вона починаючи з 2008 року по 2018 рік працювала головним бухгалтером у ТОВ з ІІ «Новофарм», була посадовою особою Позивача, яка відповідала за організацію і ведення бухгалтерського, фінансового та податкового обліку на підприємстві, у тому числі й під час проведення перевірки. При цьому, ОСОБА_2 звернула увагу суду на те, що ведення бухгалтерського обліку у ТОВ з ІІ «Новофарм» у тому числі й у перевіряємий Відповідачем період здійснювалось виключно у відповідності до норм Податково кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зазначені Відповідачем в акті перевірки порушення є необґрунтованими та спростовуються наявними у Позивача документами бухгалтерського та податкового обліку.

Свідок-2 - ОСОБА_3 у судовому засіданні надала пояснення щодо того, що вона є керівником аудиторської компанії ТОВ Аудиторська Фірма «АленАудит» та, на підставі договору №32-2016-К від 28.04.2018 року, з квітня 2016 року і до теперішнього часу надає Позивачу аудиторські послуги та консультації з питань застосування положень і стандартів бухгалтерського обліку, ведення і подання фінансової і податкової звітності. ОСОБА_3 зазначила, що за період роботи з ТОВ з ІІ «Новофарм» нею не було виявлено порушень з боку останнього норм чинного законодавства, ведення бухгалтерського та податкового обліку Позивачем здійснювалось з дотримання норм Податково кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог колегія суддів приймає до уваги й той факт, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018 року залишено без змін рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2018 року по справі № 804/7389/17, яким повністю задоволено позов ТОВ з II «Новофарм» до Офісу Великих платників податків ДФС та наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 17.10.2017 року №2308 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ II «НовоФарм» - скасовано як протиправний.

Оскільки зазначене свідчить про те, що акт перевірки, отриманий в результаті документальної позапланової перевірки, проведеної на підставі протиправного наказу та ухвали слідчого судді, в порядку ст.78 ПК України є неналежним доказом виходячи із положень процесуального принципу допустимості доказів, закріплених частиною 2 статті 74 КАС України, за якою обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як наслідок, податкові повідомлення-рішення, прийнятті на підставі незаконної перевірки не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний суд в постанови від 16.01.2018 року у справі 826/442/13-а, зокрема зазначивши, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб'єктом владних повноважень, який зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України. Лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних позапланових перевірок, може бути належною підставою проведення такої перевірки.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 03 квітня 2018 року у справі №820/4482/17 зазначив про те, що відсутність підстав для проведення перевірок, зазначених підпунктами 78.1.1, 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Приймаючи до уваги все вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Новофарм» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 грудня 2017 року №009731402, №009711406 № 009721402 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а самі податкові повідомлення-рішення - скасуванню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 02 липня 2018 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року у справі №804/2543/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 19 листопада 2018 р.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов