Справа № 826/14668/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 листопада 2018 року №826/14668/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.09.2014 №, № та №3.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.04.2016 №К/800/8389/15 скасовано: постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 у справі №826/14668/14, а справу №826/14668/14 направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Розгляд справи здійснено із врахуванням частини п'ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки, викладені в акті перевірки є помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, зроблені помилково внаслідок неправильного тлумачення норм чинного законодавства. Крім того, камеральну перевірку позивача було проведено з перевищенням контролюючим органом своїх повноважень, оскільки за відсутності документальної перевірки, останнім зроблено висновок про невірне визначення суми податкових зобов'язань з отриманого у 2013 році доходу з джерелом виплати за межами України.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки від 18.08.2014 №276/26-50-17-03-20 та відповідно, податкових повідомлень-рішень від 03.09.2014 №, № та №3.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Адміністративну справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2012-2013 роки та додатку 3 до них (розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від операцій з інвестиційними активами).

Перевіркою встановлено наступні порушення ОСОБА_1:

- підпункту 14.1.55 пункту 14.1 статті 14, підпункту 163.1.3 пункту 163.1 статті 163, підпункту 170.11.1 пункту 70.11 статті 170 Податкового кодексу України, а саме: невірне визначення податкових зобов'язань з отриманого в 2013 році доходу з джерелом виплати за межами України - іноземного доходу, а саме доходу від продажу корпоративних прав, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб в сумі 20 145, 10 грн.;

- пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, в результаті чого платником податків порушено граничні строки сплати узгодженої суми податку з доходів фізичних осіб, а саме:

- згідно декларація № на суму 1 503, 85 грн. (дата нарахування 25.02.2014, дата сплати 14.08.2014) на 170 днів;

- згідно декларація № на суму 1 460, 27 грн. (дата нарахування 31.07.2014, дата сплати 14.08.2014) на 14 днів;

- пункту 179.1 статті 179 та підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, в результаті чого платником податків несвоєчасно подано річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року, для платників податку на додану вартість - до 01.05.2013 року.

За наслідками перевірки Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві складено акт про результати камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи від 18.08.2014 № 276/26-50-17-03-20 (далі - Акт перевірки) та прийнято наступні податкові повідомлення-рішення від 03.09.2014:

- №, яким застосовано штрафну санкціями в розмірі 10%, що становить 146, 03 грн. за затримку на 14 календарних днів сплати узгодженої суми грошового зобов'язання в розмірі 1 460, 27 грн.;

- №, яким застосовано штрафну санкціями в розмірі 20%, яка становить 300, 77 грн. за затримку на 170 календарних днів сплати узгодженої суми грошового зобов'язання в розмірі 1 503, 85;

- №3, яким збільшено суму грошового зобов'язання в розмірі 25 351, 38 грн., з якої за основним платежем - 20 145, 10 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5 206, 28 грн. за платежем: податок з доходів фізичних осіб.

ОСОБА_1, не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий Кодекс України.

Згідно статтею 62 Податкового кодексу України (в редакції на момент проведення перевірки) одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Порядок проведення камеральної перевірки встановлено статтею 76 Податкового кодексу України, пунктами 76.1 та 76.2 якої передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Таким чином, предметом камеральної перевірки є правильність відображення (з методологічної та арифметичної точок зору) показників, необхідних для обчислення бази оподаткування, проте достовірність цих показників, перевіряється шляхом комплексного дослідження в ході документальної перевірки: податкових декларацій, фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку та первинних документів.

Натомість, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Таким чином, з огляду на зміст вищенаведених норм, під час проведення камеральної перевірки не можуть перевірятися інші питання, ніж визначенні статтею 75 Податкового кодексу України. Документами, що мають відношення до такої перевірки, є саме: податкові декларації (розрахунки) платника податків. Якщо ж під час проведення камеральної перевірки буде виявлено порушення податкового законодавства, податковий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків.

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 31.01.2018 №804/5957/16 (ЄДРСРУ № 72065330).

Разом з тим, як вбачається з акта перевірки від 18.08.2014 № 276/26-50-17-03-20, контролюючим органом під час дослідження податкових декларацій, відомостей з ДРОФ Державної фіскальної служби України по суми виплачених доходів та утриманих податків та зборів, довідки про доходи, договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Саттелеком», протоколу загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Саттелеком», встановлено порушення позивачем граничних строків сплати податкових зобов'язань та заниження суми податку на доходи фізичних осіб, що відповідно до підпункту 75.1.2 Податкового кодексу України, є предметом документальної перевірки, а не камеральної.

Натомість, відповідно до вимог підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Системний аналіз зазначених норм права та фактичних обставин справи дає підстави для висновку про те, що у межах камеральної перевірки відповідачем досліджувались документи, факти та обставини, які повинні встановлюватись при проведенні документальної перевірки. А тому, відповідачем порушено порядок проведення податкової перевірки, визначений чинним законодавством України.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що під час проведення камеральної перевірки податкової звітності позивача не встановлено наявність арифметичної або методологічної помилки в поданій платником податків податковій декларації з податку на прибуток за ІІІ квартал 2017 року.

Так, при вирішенні даної справи, суд враховує висновки Вищого адміністративного суду України викладені в ухвалі від 18.04.2016 №К/800/8389/15, де зазначено, що системний аналіз наведених положень Податкового кодексу України, що діяли на час спірних правовідносин, дає підстави стверджувати, що камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а тому під час проведення камеральної перевірки не має правових підстав для визначення порушень термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання.

Разом з тим, своєчасність усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів повинна перевірятись під час проведення документальних перевірок, порядок яких визначений статтями 77, 78 Податкового кодексу України.

Крім того, нарахування штрафних санкцій платникові податку за наслідками проведення камеральної перевірки є можливим лише у разі виявлення помилок у звітності, поданій таким платником. В іншому ж випадку підставою для визначення штрафних санкцій щодо сплати податків та зборів є дані саме документальних перевірок, однак судами попередніх інстанцій зазначене вище не враховано.

Також, суд бере до уваги позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 16.01.2018 №826/442/13-а, від 20.02.2018 №К/9901/4570/17 та від 20.03.2018 №810/1438/17 згідно з якою, суд дійшов висновку, що Акт перевірки, отриманий в результаті перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Так, проаналізувавши наведене в сукупності, беручи до уваги висновки Вищого адміністративного суду України під час касаційного розгляду даної справи, а також зважаючи на зазначену вище позицію Верховного Суду, суд наголошує, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом, як суб'єктом владних повноважень, який зобов'язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України, відтак податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі незаконної перевірки не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

З огляду на встановлені обставини справи та норми чинного податкового законодавства, дії державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Міндоходів у місті Києві по проведенню перевірки позивача, оформленої актом від 18.08.2014 №276/26-50-17-03-20 є протиправними, в зв'язку з чим, прийняті на підставі вказаного Акта перевірки оскаржувані податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Міндоходів від 03.09.2014 №, № та №3 також є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Міндоходів від 03.09.2014 №, від 03.09.2014 № та від 03.09.2014 №3.

Стягнути з державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Міндоходів (01033, м. Київ, вул. Жилянська 23, ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 188, 00 грн. (сто вісімдесят вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.