Справа № 280/4133/18
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 листопада 2018 року Справа № 280/4133/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області (70530, Запорізька область, Оріхівський район, смт. Комишуваха, вул. Богдана Хмельницького, б. 49)

про визнання протиправним та скасування рішення №26 від 23.07.2018, зобов'язання вичинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02.10.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області восьмого скликання від 23 липня 2018 року № 26 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності зі зміною цільового призначення ОСОБА_1»;

зобов'язати Комишуваську селищну раду Оріхівського району Запорізької області восьмого скликання розглянути на черговій (позачерговій) сесії селищної ради питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності зі зміною її цільового призначення ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

08.10.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 06.11.2018.

06.11.2018 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є власником об'єкта нерухомості та має право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, яка призначена для розміщення та обслуговування телятника, однак бажає її використовувати для особистого селянського господарства, тому просив відповідача змінити код класифікації виду цільового призначення землі сільськогосподарського призначення. Вважає відмову відповідача протиправною, позов просить задовольнити у повному обсязі.

Суд зазначає, що даний спір є публічно-правовим, так як позивач є власником об'єкту нерухомості на зазначеній земельній ділянці та має першочергове право на її приватизацію, а відповідач виконує управлінські функції щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідач в судове засідання 06.11.2018 не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, клопотань до суду не надходило. 12.11.2018 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначає, що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,4834 га., кадастровий номер НОМЕР_2, визначено: форма власності-комунальна; цільове призначення: Код КВЦПЗ 01.13 для іншого сільськогосподарського призначення; вид використання: для розміщення та обслуговування телятника. На земельній ділянці розташована будівля телятника, що не заперечується самим позивачем. Підстава набуття - договір дарування від 07.09.2016. У пункті 11 договору дарування зазначено: «Зміст ст. ст. 120, 125, 126 Земельного кодексу України нотаріусом роз'яснено. Нам сторонам за цим договором нотаріусом роз'яснено та зрозуміло зміст ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України про те, що якщо нерухоме майно розміщене на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на нерухоме майно до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій воно розміщене, без зміни її цільового призначення, на тих самих умовах і у тому ж обсязі, що були у попереднього землевласника (землекористувача)». Отже, підстав для зміни цільового призначення земельної ділянки - немає. Враховуючи зазначене в задоволенні позовної заяви просить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

10.07. 2018 року позивач звернувся до Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області з заявою за вхід. № 78/01-23-п про зміну цільового призначення земельної ділянки «для іншого сільськогосподарського призначення (код КВЦПЗ 01.13)» на цільове призначення - «для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03)» та про надання дозволу Позивачу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зі зміною її цільового призначення «для іншого сільськогосподарського призначення (код КВЦПЗ 01.13)» на цільове призначення - «для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03)».

Рішенням від 23.07.2018 року № 26 відповідач відмовив позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності зі зміною цільового призначення. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача від 10.07.2018 є відсутність плану зонування та детального плану території с. Запасне Оріхівського району Запорізької області, затвердженого відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Крім того, відповідач стверджує про можливість оформлення речового права на землю, на якій розташований телятник, лише шляхом укладення договору оренди без складання документації із землеустрою.

Відповідно до договору дарування від 07.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Демидьонок О.М. за зареєстрованого в реєстрі за № 1451, позивачу належить на праві приватної власності нежитлова будівля сільськогосподарського призначення - телятник.

Вищезазначена будівля розташована на земельній ділянці загальною площею 0,4834 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади в особі Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області . Як зазначено в договорі дарування та про що не заперечує відповідач у своїх відповідях, які містяться в матеріалах справи, вид використання- земельна ділянка призначена для розміщення та обслуговування телятник.

Отримавши у власність на умовах дарування нежитлову будівлю сільськогосподарського призначення - телятник, позивач вирішив оформити право на земельну ділянку, на якій розташована будівля.

При цьому позивач бажає скористатися гарантованим державою правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, не змінюючи при цьому цільового призначення земельної ділянки, а просить змінити лише вид цільового призначення земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Дотримуючись принципу пріоритетності земель сільськогосподарського призначення, позивач просив відповідача змінити цільове призначення земельної ділянки, шляхом зміни підрозділу Класифікації видів цільового призначення земель з «для іншого сільськогосподарського призначення (код КВЦПЗ 01.13)» на «для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03)» розділу під кодом КВЦПЗ 01 «землі сільськогосподарського призначення», секція А.

Щодо права позивача на безоплатну приватизацію, суд зазначає наступне.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель комунальної власності в розмірі не більше 2,0 гектара - для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

При цьому, зі змісту частини 2 ст. 120 Земельного кодексу України вбачається, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно частини 5 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на будівлю фізичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля, на умовах оренди.

Відповідно до п. 5 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність лише іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Як встановлено судом, попередній власник будівлі не був власником земельної ділянки, а був користувачем земельної ділянки, однак на момент звернення позивача до відповідача земельна ділянку вже знаходилася у комунальній власності.

Тобто,право позивача, як громадянина України, на безоплатну передачу земельної ділянки із земель комунальної власності в розмірі не більше 2,0 гектара - для ведення особистого селянського господарства не заперечується і відповідачем і судом.

Однак, враховуючи те, що вид використання земельної ділянки під будівлею - призначена для розміщення та обслуговування телятника, а ні для ведення особистого селянського господарства, відповідно позивач позбавлений права на приватизацію саме земельної ділянки загальною площею 0,4834 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходить під будівлею телятника.

Таким чином, земельна ділянка під будівлею телятника може перейти до позивача на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частини 2 ст. 120 Земельного кодексу України), а саме - це вид використання як земельна ділянка призначена для розміщення та обслуговування телятник.

Щодо можливості зміни виду цільового призначення земельної ділянки.

Як вже встановлено, земельній ділянці загальною площею 0,4834 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка перебуває у комунальній власності Комишуваської селищної ради, вид використання земельна ділянка - призначена для розміщення та обслуговування телятник.

Класифікація видів цільового призначення земель затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 № 548.

Пунктами 1.2-1.4 Класифікації видів цільового призначення земель визначено, що код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі; КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів; КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

Зі змісту Класифікації видів цільового призначення земель вбачається, що підрозділ під кодом КВЦПЗ 01.03 «для ведення особистого селянського господарства» та підрозділ під кодом КВЦПЗ 01.13 «для іншого сільськогосподарського призначення», до якого відноситься зазначена земельна ділянка під телятником, відносяться до одного розділу під кодом КВЦПЗ 01 «землі сільськогосподарського призначення», секція А.

Відповідно до частини 1 до ст.19 землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;г) землі оздоровчого призначення;ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення відносяться: сільськогосподарські угіддя та несільськогосподарські угіддя.

Зі змісту ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України вбачається, що саме землі сільськогосподарського призначення (в тому числі і несільськогосподарські угіддя) передаються у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Суд звертає увагу, що земельна ділянка яку бажає приватизувати позивач, відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, тобто в даному випадку позивач по суті просить не змінити цільове призначення земельної ділянки, а визначити інший код класифікації виду цільового призначення земельної ділянки, не змінюючи її цільового призначення.

Статтею 20 Земельного кодексу України визначений порядок встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок.

Відповідно до частини 5 ст. 20 Земельного кодексу види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

При цьому, ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України, яка визначає пріоритетність земель сільськогосподарського призначення, встановлено, що землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання.

Тобто саме власник земельної ділянки, яким є Комишуваська селищна рада Оріхівського району Запорізької області визначає вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель.

Дана норма закріпила, що земельна ділянка може використовуватися власником або користувачем у будь-який спосіб, що відповідає категорії земельної ділянки. При цьому, необхідно враховувати містобудівну документацію, наявність зон із особливим режимом використання тощо.

При цьому суд зазначає, виключення із цього правила становить використання земель сільськогосподарського призначення та земель оборони, а саме не передбачена можливість самостійно власнику або користувачу визначати вид використання.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення можлива, але порядок вирішення цього питання не встановлений.

Виходячи з принципу ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель, зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі.

Основними нормативно-правовими актами, що визначають процедуру зміни цільового призначення земель є ЗК України (ст.ст. 19, 20, 122, 150, 151, 186, 186-1), Закон України «Про землеустрій» (ст.ст. 20, 22, 25, 26-31, 50), Закон України «Про державний земельний кадастр» (ст. 26).

Згідно з частиною 1 та 2 статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Отже, зміна виду цільового призначення (використання) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, встановленого законодавством та конкретизованого уповноваженим органом державної влади у рішенні про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку, потребує обов'язкового дотримання механізму такої зміни.

Крім того, суд зазначає, що 09.02.2018 позивач вже звертався до відповідача з заявою про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,4834 га. Рішенням відповідача від 23.02.2018 № 21 у задоволенні вказаної заяви позивача від 09.02.2018 було відмовлено та листом від 26.02.2018 № 01-19/29-П/104 запропоновано укласти договір оренди земельної ділянки.

По суті позивач просить змінити цільове призначення земельної ділянки на стадії приватизації, що передбачає дві різні процедури, а враховуючи, що суд прийшов до висновку, про неможливість приватизації даної земельної ділянки, відповідно суд вважає правомірною відмову відповідача у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати по справі не стягуються.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області (70530, Запорізька область, Оріхівський район, смт. Комишуваха, вул. Богдана Хмельницького, б. 49, ) -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 14.11.2018.

Суддя О.В. Конишева