Справа № 826/4372/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 листопада 2018 року № 826/4372/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомДержавної судової адміністрації України
доВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про скасування постанови ВП №51257866 від 14.02.2018 року,
ВСТАНОВИВ:

Державна судова адміністрація України (далі також - ДСА України) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить Постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14.02.2018 року ВП №51257866 про накладення штрафу скасувати.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.04.2011 року залишено без змін постанову Луганського окружного адміністративного суду від 09.02.2011 року у справі 2а-9960/10/1270 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Апеляційного суду Луганської області про поновлення строку для звернення до суду, визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити певних дій.

Зокрема, зобов'язано Державну судову адміністрацію України виділити апеляційному суду Луганської області з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритою у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_2 з 22.05.2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19.08.2009 року заробітної плати, обчисленої з урахуванням посадового окладу, виходячи з 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на момент проведених виплат з 19.08.2009 року з урахуванням раніше проведених виплат.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 24.06.2015 року касаційну скаргу Міністерства фінансів України задоволено частково. Ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.04.2011 рокускасовано. Постанову Луганського окружного адміністративногосуду від 09.02.2011 року змінено, скасувавши її в частині задоволення позовних вимог про визнання бездіяльності ДСА України, Міністерства фінансів України неправомірною та зобов'язання Апеляційного суду Луганської області провести ОСОБА_2 з 19.08.2009 року перерахунок та виплату заробітної плати, визначивши її розмір з врахуванням посадового окладу у розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат і в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. В решті постанову Луганського окружного адміністративного суду від 09.02.2011 року залишено без змін.

09.03.2016 року Луганським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №2а-9960/10/1270 про зобов'язання Державної судової адміністрації України виділити Апеляційному суду Луганської області з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_2 з 22.05.2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Вважаючи, що виконання зазначеного рішення повинно здійснюватися за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» Державної казначейською службою України, листом від 29.06.2016 року №10-4678/16 ДСА України звернулося до Апеляційного суду Луганської області з проханням провести розрахунок належних до виплати сум ОСОБА_2, згідно з зазначеним рішенням.

31.05.2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №51257866 на підставі виконавчого листа №2а-9960/10/1270, виданого 09.03.2016 року Луганським окружним адміністративним судом.

Вказаною постановою боржнику встановлено самостійно виконати рішення суду у семиденний строк з моменту винесення постанови.

В свою чергу, Апеляційним судом Луганської області листом від 11.07.2016 року №1/704/2016 про проведення розрахунку ОСОБА_2 надбавки за вислугу років, повідомлено, що у зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території м. Луганська та Луганської області надання запитуваної інформації є неможливим у зв'язку з відсутністю доступу до особових рахунків та наказів по особовому складу за зазначений період.

Про вищезазначену інформацію, яка спричиняє перешкоди для виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09.02.2011 року в добровільному порядку, ДСА України листом від 29.06.2016 року № 10-4679/16 повідомлено Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Не маючи можливості самостійно виконати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 09.02.2011 року у справі 2а-9960/10/1270, ДСА України звернулося до Луганського окружного адміністративного суду із заявою від 27.07.2016 року вих. № 10-5359/16 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення, так як не володіє інформацією щодо розрахунків належних до виплати сум.

Заяву мотивовано тим, що відповідно до Порядку №845 та Закону № 4901-VI виконання судового рішення у даній справі має здійснюватись за рахунок бюджетних асигнувань, передбачених в державному бюджеті у встановленому вище Порядку, що унеможливлює виконання судового рішення способом встановленим постановою Вищого адміністративного суду України від 24.06.2015 року у даній справі. Та окремо зазначено, що провести розрахунок належної до виплати ОСОБА_2 надбавки за вислугу років та заробітної плати за спірний період повинен здійснити Апеляційний суд Луганської області. Крім того, відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 13.06.2013 року №846/12/13-13 «Щодо виконання судових рішень, ухвалених у справах, пов'язаних із соціальними виплатами» зазначено, що суди повинні враховувати, що підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що роблять виконання судового рішення неможливим.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 року залишено без змін рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.09.2016 року у справі № 2а-9960/10/1270, яким відмовлено у задоволенні заяви Державної судової адміністрації України про встановлення способу і порядку виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 09.02.2011 року.

14.02.2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Канцедалом О.О. винесено постанову про накладення штрафу на користь держави у розмірі 10 200,00 грн. за невиконання рішення суду виконавчого листа №2а-9960/10/1270 від 09.03.2016 року, виданого Луганським окружним адміністративним судом.

Вважаючи, що вчинено усі дії спрямовані на добровільне виконання судового рішення, позивач вважає постанову від 14.02.2018 року про накладення штрафу протиправною та просить її скасувати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.04.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено до розгляду справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін у судове засідання на 26.04.2018 року. Пунктом 3 резолютивної частини зазначеної ухвали постановлено про витребування у відповідача належним чином засвідчених копій виконавчого провадження ВП №51257866.

У судове засідання 26.04.2018 року належним чином повідомлені учасники справи не прибули.

Через канцелярію суду 26.04.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає про безпідставність та необґрунтованість вимог, оскільки рішення суду боржником у строк наданий державним виконавцем не виконано, постановою державного виконавця від 27.03.2017 року на боржника накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. Боржника зобов'язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. Копію постанови надіслано сторонам виконавчого провадження.

Вимогою державного виконавця від 22.12.2017 року зобов'язано Державну судову адміністрацію України негайно виконати рішення суду згідно з виконавчим листом № 2а-9960/10/1270 від 09.03.2016 року, що видав Луганський окружний адміністративний суд, а у разі невиконання вказаного рішення суду надати до відділу інформацію про причини невиконання та вжиті заходи для його виконання.

Стягувача - ОСОБА_2 зобов'язано повідомити відділ про наявність або відсутність підстав для завершення виконавчого провадження вищевказаного виконавчого документа.

У відповідь на зазначену вимогу ДСА України надіслано на адресу відділу лист від 29.12.2017 року № 11-16901/17, зі змісту якого вбачається, що рішення суду не виконано. У листі також зазначено, що ДСА України звернулася до Луганського окружного адміністративного суду із заявою від 27.07.2016 року вих. № 10-5359/16 про встановлення способу і порядку виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 09.02.2011 року у справі № 2а-9960/10/1270, так як не володіє інформацією щодо розрахунків належних до виплати сум.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 26.09.2016 року у справі № 2а-9960/10/1270 відмовлено у задоволенні заяви ДСА України про встановлення способу і порядку виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 09.02.2011 року. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень зазначена ухала набрала законної сили 23.11.2016 року.

Таким чином, з моменту винесення вищезазначеної ухвали жодних документів, які свідчать про виконання рішення суду згідно з виконавчим листом № 2а-9960/10/1270 від 09.03.2016 року, що видано Луганським окружним адміністративним судом, до відділу не надходило.

24.01.2018 року до відділу надійшов лист стягувача - ОСОБА_2 у відповідь на вимогу державного виконавця від 22.12.2017 року, яким повідомлено про відсутність підстав для завершення виконавчого провадження з примусового виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 09.02.2011 року згідно з виконавчим листом № 2а-9960/10/1270 від 09.03.2016 року, виданим Луганським окружним адміністративним судом.

Оскільки рішення суду боржником у строк, встановлений державним виконавцем не виконано, постановою від 14.02.2018 року на боржника накладено штраф у подвійному розмірі 10 200,00 грн.

З огляду на зазначене, відповідач вважає, що державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу правомірно, з огляду на що, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Водночас, разом із відзивом відповідачем подано клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись частиною дев'ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом ухвалено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Через канцелярію суду 25.09.2018 року відповідачем подано копії матеріалів виконавчого провадження ВП №51257866.

Дослідивши матеріали справи та копії матеріалів виконавчого провадження, судом встановлено наступне.

09.03.2016 року Луганським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №2а-9960/10/1270, відповідно до якого до примусового виконання звернено судове рішення у справі № 2а-9960/10/1270 в частині: зобов'язано Державну судову адміністрацію України виділити Апеляційному суду Луганської області з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритою у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_2 з 22.05.2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

31.05.2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП№51257866 на підставі виконавчого листа №2а-9960/10/1270, виданого 09.03.2016 року Луганським окружним адміністративним судом та встановлено боржнику самостійно виконати рішення суду у семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Листом від 29.06.2016 року № 10-4679/16 ДСА України повідомлено Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що ДСА України на виконання рішення Луганської окружного адміністративного суду від 09.02.2011 листом від 29.06.20) № 10-4750/16 звернулася до апеляційного суду Луганської області з проханням провести належний до виплати розрахунок ОСОБА_2 та направити даний розрахунок до ДСА України для подальшого виконання рішення суду. З огляду на викладене, ДСА України зможе виконати свою частину зобов'язань по вищезазначеному рішенню лише після надання Апеляційним судом Луганської області розрахунку належних до виплати ОСОБА_2 надбавки за вислугу років та заробітної плати».

Апеляційний суд Луганської області листом від 11.07.2016 № 1/704/2016 про проведення розрахунку ОСОБА_2 надбавки за вислугу років, повідомив, що у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території м. Луганська та Луганської області надання запитуваної інформації с неможливим у зв'язку з відсутністю доступу до особових рахунків та наказів по особовому складу за зазначений період.

Також, про вищезазначену інформацію, яка, на думку позивача, спричиняє перешкоди для виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09.02.2011 року в добровільному порядку, ДСА України листом від 29.06.2016 № 10-4679/16 повідомлено Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Враховуючи зазначені вище обставини ДСА України звернулася до Луганського окружного адміністративного суду із заявою від 27.07.2016 вих. № 10-5359/16 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення, так як не володіє інформацією щодо розрахунків належних до виплати сум.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 року залишено без змін рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.09.2016 у справі № 2а-9960/10/1270, яким відмовлено у задоволенні заяви Державної судової адміністрації України про встановлення способу і порядку виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 09.02.2011 року.

Зазначену ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 року у касаційному порядку не оскаржено.

27.03.2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. винесено постанову про накладення штрафу на боржника - ДСА України на користь держави у розмірі 5 100,00 грн., яку позивачем не оскаржено.

15.08.2017 року ДСА України відповідачу направлено заяву без реєстраційного номеру (надійшла 18.08.2017 року за вх .№25086-0-33-17) про закінчення виконавчого провадження з підстав невідповідності виконавчого документу судовому рішенню, в якій просить: «закрити виконавче провадження № 51257866 відкрите на підстав виконавчого листа № 2а-9960/10/1270 виданого Луганським окружним адміністративним судом 09.03.2016 року, в якій зобов'язати Державну судову адміністрацію України виділити Апеляційному суду Луганської області з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_2 з 22 травня 2008 року надбавку за вислугу років у розмірі 25 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року заробітної плати обчисленої з урахуванням посадового окладу, виходячи з 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на момент проведення виплат з 19.08.2009 року з урахуванням раніше проведених виплат. Скасувати всі вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, в тому числі й постанову про накладення штрафу від 27.03.2017 ВП № 51257866».

Відповідачем направлено вимогу №866/12 державного виконавця (від 22.12.2017 року вх.№51257866/20.1/12), в якій зазначено, що «виконавчий лист… на підставі якого державним виконавцем відкрито виконавче провадження №51257866, який видано 09.03.2016 року та містить резолютивну частину щодо зобов'язання ДСА України виділити Апеляційному суду Луганської області з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_2 з 22 травня 2008 року надбавку за вислугу років у розмірі 25 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Жодних документів, що підтверджують визнання вищезазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню до відділу не надходило.»

З огляду на викладене, відповідачем зобов'язано ДСА України негайно виконати рішення суду згідно з виконавчим листом №2а-9960/10/1270 про зобов'язання ДСА України виділити Апеляційному суду Луганської області з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_2 з 22 травня 2008 року надбавку за вислугу років у розмірі 25 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та сплатити штраф згідно з постановою про накладення штрафу від 27.03.2017 року.

Повідомлено боржника, що у разі невиконання надати до відділу інформацію про причини невиконання рішення суду та вжиті заходи для його виконання.

ДСА України у відповідь на вимогу державного виконавця 29.12.2017 року №11-16901/17 направлено лист, в якому позивачем повідомлено виконавця про те що, «ДСА України здійснили всі можливі дії спрямовані на добровільне виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09.02.2011 року».

Також, боржником повідомлено, що ДСА України звернулося з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправним та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №51257866. З огляду на об'єктивні причини невиконання боржником виконавчого листа №2а-9960/10/1270, боржник просить державного виконавця утриматися від накладення штрафів на ДСА України та вчинення інших дій.

Оскільки жодних документів, які свідчать про виконання рішення суду не надходило, Старшим державним виконавцем Канцедалом О.О. винесено постанову 14.02.2018 року про накладення штрафу у подвійному розмірі - 10 200,00 грн. на боржника - ДСА України за повторне невиконання рішення суду згідно виконавчого листа №2а-9960/10/1270.

Вважаючи, що ДСА України вчинено всі дії для добровільного виконання рішення суду, а постанову від 14.02.2018 року про накладення штрафу за повторне невиконання рішення суду протиправною та такою що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України від № від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 частиною першою статті 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Частиною четвертою статті 19 Закону передбачено, що сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктом 6 частиною п'ятою статті 19 Закону встановлено, що боржник зобов'язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно з пунктом 4 частини першої, другої статті 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Статтею 63 Закону встановлено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин першої - третьої статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, законодавцем передбачено негативні наслідки (штрафні санкції) за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.

Судом встановлено, що оскаржувану постанову про накладення штрафу винесено у зв'язку із невиконанням боржником (у цій справі - позивачем) рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09.02.2011 року по справі №2а-9960/10/1270 у встановлені державним виконавцем строки, а саме, не надано підтвердження виконання рішення суду, як і не повідомлено поважні причини такого невиконання, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП №51257866.

Посилання позивача на те, що позивачем здійснювалися активні дії з метою виконання рішення суду та документи, які позивачем долучено до матеріалів виконавчого провадження не можуть бути розцінені судом в якості повідомлення державного виконавця про поважність причин невиконання судового рішення та вимог виконавця, оскільки, матеріали виконавчого провадження не містять жодної заяви, в прохальній частині якої було б зазначено про прохання визнати поважність причин невиконання судового рішення та врахувати долучені документи на підтвердження перешкоджання стягувачем виконання судового рішення боржником.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 року залишено без змін рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.09.2016 року у справі № 2а-9960/10/1270, яким відмовлено у задоволенні заяви Державної судової адміністрації України про встановлення способу і порядку виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 09.02.2011 року.

Зазначену ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 року у касаційному порядку не оскаржено, з огляду на що, слід дійти висновку, що обставини, які ускладнюють виконання судового рішення від 09.02.2011 року у справі № 2а-9960/10/1270 боржником не встановлено, а тому, це рішення підлягає виконанню.

Однак, судом встановлено та підтверджено представником позивача, що заяви про роз'яснення судового рішення в частині його виконання або аргументованої заяви про зміну способу виконання такого рішення позивачем, як суб'єктом владних повноважень, до відповідного суду не подано, з огляду на що, суд дійшов висновку, що позивач не вбачав перешкод для його виконання, що свідчить про не вчинення дій на виконання судового рішення, як суб'єктом владних повноважень, в належній мірі.

Так, виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (п. 68 рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції").

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі "Глоба проти України" відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява N 41510/98, п. 27). Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява N 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні Дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Отже, враховуючи, що позивачем належним чином не повідомлено державного виконавця про поважні причини невиконання рішення суду та вимог виконавця, суд дійшов висновку, що постанову про накладення штрафу на боржника Державну судову адміністрацію України від 14.02.2018 року, винесену в межах виконавчого провадження №51257866 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. винесено правомірно та в межах повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом не виявлено порушень відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Державної судової адміністрації України відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 4 частини пятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, );

Відповідач: Відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (01001, м. Київ, вул.. Городецького, 13, ).

Суддя Л.О. Маруліна