Справа № 826/7588/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 листопада 2018 року № 826/7588/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дарпак»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.03.2018,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дарпак» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 13.03.2018.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтуються оскаржувані повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фінансово-господарські операції позивача з контрагентом є реальними, що підтверджується належним чином оформленою первинною документацією, зокрема: Договором на розміщення реклами від 03.04.2017, платіжними дорученнями № 115, 116, 4583, 4589, актом надання послуг від 30.06.2017, фотозвітами про розміщення реклами від 03.04.2017, у якому містилися адреси розміщення реклами; Договором купівлі-продажу гофрокартону від 29.05.2017, платіжним дорученням № 4139 від 30.05.2017 та видатковою накладною № 30/05 від 30.05.2017.

Так, за Договором на розміщення реклами від 03.04.2017, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Профітван», яке виступало виконавцем, сторони домовилися, що виконавець за дорученням замовника за плату зобов'язується розробити рекламні кампанії в інтересах замовника на рекламних площинах, визначених у додатках до договору.

За результатами надання послуг сторонами було складено та підписано акт надання послуг від 30.06.2017 № 2, до якого складено фотозвіт про розміщення реклами за 11 адресами.

На суму ПДВ 70 000, 00 грн. виконавцем було складено та зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 151 від 30.06.2017. Вказана сума була включена позивачем до податкового кредиту за червень 2017 року.

Оплата наданих рекламних послуг здійснювалася платіжними дорученнями: № 4583 від 29.08.2017 на суму 100 000, 00 грн.; № 4589 від 30.08.2017 на суму 100 000, 00 грн.; № 115 від 13.09.2017 на суму 100 000, 00 грн. та № 116 від 14.09.2017 на суму 120 000, 00 грн.

Відповідно до умов Договору купівлі-продажу від 29.05.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Профітван» зобов'язалося передати у власність позивача, а позивач зобов'язався прийняти товар - гофрокартон. За умовами Договору ціна, кількість, вартість товару визначається рахунком-фактурою. Сторонами було визначено загальну суму Договору у розмірі 123 916, 20 грн. та умови оплати.

Приймання-передачу товару було здійснена 30.05.2017 про що сторонами складено видаткову накладну № 30/05 від 30.05.2017, за якою позивачу було передано листи гофрокартону № 1800х300/300Рт-22Е, бурого без друку у кількості 8950 штук ,вартістю без ПДВ 3,25 грн./шт., та гофрокартон № 850 двошаровий бурий ДЕ без друку у кількості 11 590 кв.м. вартістю 6, 40 грн./кв.м. без ПДВ. Сума ПДВ склала 20 652, 70 грн. На суму ПДВ продавець склав та зареєстрував у ЄРПН податкову накладну № 91. Сума ПДВ за цією накладною включена позивачем до податкового кредиту у декларації за травень 2017 року.

Придбаний гофрокартон було використано у операціях з пакування продукції протягом травня - листопада 2017 року, про що позивачем складено акти списання: № 29 від 31.05.2017; № 30 від 30.06.2017; № 39 від 31.07.2017; № 40 від 31.08.2017; № 54 від 30.09.2017; № 58 від 31.10.2017 та № 59 від 30.11.2017.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, посилаючись на те, що оформлення первинних документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Дарпак», пов'язаних із здійсненням господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Профітван» за період травень та червень 2017 року проведено без наміру здійснення господарської діяльності, реальною метою якої є надання фінансових послуг, безтоварних операцій.

Також, відповідач зазначив що реальність здійснення господарських операцій позивача та Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Профітван» належним чином документально не доведена, тому у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дарпак» відсутні підстави для декларування операцій з придбання товарів (робіт/послуг) у Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Профітван».

ГУ ДФС у м. Києві також посилається на лист прокуратури м. Києва від 14.09.2017 № 04/5-62-17, відповідно до якого прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000370, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України. Крім того, відповідач зазначив, що керівник та головний бухгалтер ТОВ «Будівельна компанія «Профітван» - ОСОБА_1 повідомив про непричетність до реєстрації та здійснення фінансово-господарської діяльності товариства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи на 11.09.2018.

Судове засідання, призначене на 11.09.2018, не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Мазур А.С. у відпустці та відкладено розгляд справи на 23.10.2018, про що складено відповідну довідку.

Згідно з протоколом судового засідання 23.10.2018 суд перейшов розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі ч.3 ст.194 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві згідно з наказом від 07.02.2018 № 1963 проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дарпак» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Профітван» за період травень, червень 2017 року.

За результатом перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві складено акт від 22.02.2018 № 95/26-15-14-01-05/23512240 про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Дарпак» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Профітван» за період травень, червень 2017 року (далі - Акт перевірки), яким встановлено порушення:

1. п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, встановлено заниження податку на прибуток підприємства на загальну суму 81 320, 0 грн., а саме: ІІ квартал 2017 року - 77 601, 0 грн.; ІІІ квартал 2017 року - 3 719, 0 грн;

2. п. 44.1 ст. 44, п.п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, 198.1., п.п. 198.2, п.п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, п. 201.1 п. 201.2 ст. 201, п. 201.6 ст. 201 в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 90 653, 0 грн., в тому числі за: травень 2017 року - 20 653, 0 грн.; червень 2017 року - 70 000, 0 грн.

На підставі Акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.03.2018 № , згідно з яким ТОВ «Дарпак» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 113 316, 25 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням 90 653, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 22 663, 25 грн.

Також, ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № , згідно з яким ТОВ «Дарпак» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 101 650, 00 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням 81 320, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 20 330, 00 грн.

Не погоджуючись із висновками перевірки та винесеними за її результатом податковими повідомленнями-рішеннями від 13.03.2018 № та № , вважаючи їх протиправним та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно пункту 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно вимог пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно положень статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

З вищенаведених правових норм вбачається, що для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. При цьому, право на бюджетне відшкодування частини від'ємного значення виникає лише у разі фактичної сплати податку на додану вартість в ціні придбаного товару (робіт, послуг) отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Перевіркою встановлено, що взаємовідносини позивача з контрагентом ТОВ «Будівельна компанія «Профітван» ґрунтувалися на Договорі на розміщення реклами від 03.04.2017 та Договорі купівлі-продажу гофрократону від 29.05.2017.

Виконані договірні обов'язки підтверджуються первинними документами: Договорами, платіжними дорученнями, актом надання послуг, фотозвітами про розміщення реклами та видатковою накладною. Документація з боку контрагента - ТОВ «Будівельна компанія «Профітван» підписана ОСОБА_1, який значився як керівник та головний бухгалтер товариства.

Проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено, що вказані документи не мають суттєвих дефектів щодо форми, змісту або пошкодження, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, тобто оформлені відповідно до чинного законодавства України, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій та засвідчують фактичний рух активів між задекларованими учасниками.

Посилання відповідача на наявність відкритого кримінального провадження № 0000370 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України не приймається судом до уваги, оскільки, за змістом ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 283 Кримінального процесуального кодексу України прокурор зобов'язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження; звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Таким чином, саме по собі внесення кримінальних проваджень до Єдиного реєстру досудового розслідувань не може бути підставою для висновків про фіктивність тих чи інших господарських операцій.

При цьому суд керується пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними»: при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Однак, доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - позивача та контрагента за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205 КК України (фіктивне підприємництво) відповідачем не надано, а договори, укладені позивачем з ТОВ «Будівельна компанія «Профітван» до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Суд звертає увагу на те, що в постанові від 27.03.2018 по справі №816/809/17 Верховний Суд зазначив, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб'єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Крім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

З огляду на вищевикладене, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт реального вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а відтак, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач правомірність своїх дій та прийнятих рішень не довів, натомість доводи позивача знайшли своє підтвердження та обґрунтування.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 72-77, 90, 134, 139, 192, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дарпак» (02092, м. Київ, вул. Машиністівська, 1, ) задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) від 13.03.2018 № та № .

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дарпак» (02092, м. Київ, вул. Машиністівська, 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) судові витрати зі сплату судового збору у розмірі 3 224 (три тисячі двісті двадцять чотири) грн. 50 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур