Справа № 460/4189/16-а
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/2513/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Макарика В.Я.,

суддів: Глушка І.В., Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 вересня 2018 року у справі № 460/4189/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил (рішення суду першої інстанції прийняте суддею Швед Н.П. в м. Яворові Львівської області), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 17 вересня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 вересня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що не зміг вивести транспортний засіб марки VOLKSWAGEN PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_1 кузов НОМЕР_2, країна реєстрації Польща за межі митної території України з дотриманням установленого строку з 04.07.2016 року по 02.08.2016 року у зв'язку з тимчасовим призупиненням Угоди про правила місцевого прикордонного руху.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач 03.07.2016 року через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС, каналом, позначеним символами зеленого кольору (зелений коридор»), в митному режимі «транзит» ввіз на митну територію України автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT» д.р.н.НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, які закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст.95 МК України для автомобільного транспорту 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці 5 діб).

Оскільки, станом на 03.08.2016року інформація АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України про вивезення за межі митної території України чи поміщення в інший митний режим автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» д.р.н.НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2 була відсутня, відповідачем було складено протокол про порушення митних правил №3212/20908/16 за ознаками адмінстративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.470 МК України.

На підставі даного протоколу 09.08.2016 року заступником начальника Львівської митниці ДФС Мірошниченком М.І. у справі про порушення митних правил було винесено постанову №3212/20908/16 на підставі якої ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Не погодившись із зазначеною постановою позивач звернувся до суду.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що робоча віза у позивача є за період з 20.04.2016 року по 16.10.2016 рік, а автомобіль було ввезено 03.07.2016 року, тобто під час дії робочої візи, з наведеного слідує, що позивач при необхідності міг переміщуватись з Польщі в Україну і навпаки, а тому покликання позивача на те, що позивач не міг залишити місце праці в Республіці Польща є безпідставними.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 90 Митного кодексу України (далі - МК України) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 95 МК України встановлені строки транзитних перевезень, зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно із частиною 1 статті 381 МК України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до частини 3 статті 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України встановлюються строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту.

Згідно із ч. 2 вказаної статті до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Частиною 1 ст. 460 МК України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною 3 статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Отже, дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими є: аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Пунктом 5 Розділу 8 Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 року №657 встановлено, що якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

З аналізу зазначених вище норм видно, що законодавством чітко визначено умови можливості невключення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили чи аварії та/або ліквідації їх наслідків: документальне підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили; вчасне (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмове інформування перевізником найближчого митного органу про обставини події.

На момент розгляду матеріалів справи про порушення митних правил позивачем не дотримано умов можливості невключення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили чи аварії та/або ліквідації їх наслідків, ним документально не підтверджено даного факту, а тому колегія суддів дійшла висновку, що адміністративний позов про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил є безпідставним та необґрунтованим, а відтак задоволенню не підлягає.

Відповідно до чинного законодавства, позивач повинен був виїхати ввезеним 03.07.2016 року автомобілем в режимі «транзит» з митної території України в максимальний строк до 13.17.2016 року, однак цього не вчинив і на даний час має в користуванні вищевказаний транспортний засіб на митній території України, продовжуючи порушувати вимоги митного законодавства. Крім цього відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб на момент перетину кордону ним не було подано.

З матеріалів справи встановлено, що позивач є громадянином України не перебуває ні на постійному, ні на тимчасовому обліку в консульській установі за межами території України, про що свідчить відсутність відміток в його паспорті, є резидентом, тому транспортний засіб був ввезений ним на митну територію України в режимі транзит» та мав бути вивезений ним за межі митної території впродовж значеного ст. 95 Митного кодексу України терміну.

Щодо покликань апелянта про неможливість поїздки в Республіку Польща із використанням робочої візи, у зв'язку із відсутністю заяви працедавця про намір доручити апелянту виконання роботи колегія суддів зазначає, що дана заява перевіряється тільки при першому перетині кордону і в подальшому особа може вільно перетинати кордон.

Крім того, інформація щодо призупинення дії Угоди про малий прикордонний рух була розповсюджена у засобах масової інформації України та прикордонною службою Республіки Польща за тиждень до початку її призупинення, а тому позивач був повідомлений про призупинення дії Угоди про малий прикордонний рух, а тому мав можливість вивезти транспортний засіб за межі митної території України.

Згідно висновку Львівської торгово-промислової палати № 05/07/2016/19-08-4/1018 «...особи, які зобов'язані вивезти за межі митної території України транспортні засоби у визначені законодавством строки, докладають всіх зусиль і використовують всі доступні для них можливості для належного виконання зобов'язань щодо дотримання строків транзиту та/чи тимчасово ввезення транспортних засобів на митну територію України.».

Апеляційним судом встановлено, що робоча віза у позивача є за період з 20.04.2016 року по 16.10.2016 рік, а автомобіль було ввезено 03.07.2016 року, тобто під час дії робочої візи, з наведеного слідує, що позивач при необхідності міг переміщуватись з Республіки Польща в Україну і навпаки, а тому заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 241, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 вересня 2018 року у справі № 460/4189/16-а без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді І. В. Глушко
В. В. Гуляк
Повний текст постанови складений 15 листопада 2018 року.