Справа № 2240/3135/18
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2240/3135/18
РІШЕННЯ

іменем України

13 листопада 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Гнап Д.Д.

за участю:секретаря судового засідання Горбатюк І.С. представника позивача - ОСОБА_1 представника відповідача - ОСОБА_2
розглянув адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії,

ОСОБА_3 ОСОБА_4 СТОРІН

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" звернулося в суд з позовною заявою до Міністерства юстиції України, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ №2358/7 від 10.07.2018 про відмову у задоволені скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" без розгляду її по суті;

- зобов'язати Міністерство юстиції України повторно розглянути скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" на рішення державного реєстратора ОСОБА_5 ОСОБА_6 обласна філія комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Міністерство юстиції України з порушенням вимог чинного законодавства відмовило у задоволені скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" без розгляду її по суті з підстави оформлення скарги без дотримання вимог частини 5 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а саме: додані до скарги копії документів не засвідчені у встановленому порядку. Вказав, що законодавець не визначає обов'язку надання документів. Вважає, що позивачем до скарги додані документи, завірені належним чином.

Зазначив, що оскаржений наказ прийнятий з порушенням строків на розгляд звернення.

10.10.2018 до суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що частиною 5 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що до скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності). Вказав, що в пункті 5.27 Національного стандарту України "Вимоги до оформлення документів" ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55, визначено порядок засвідчення копії документа. Однак, позивачем до скарги не надано засвідчених в установленому порядку документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника. Тому позивачу відмовлено у задоволені скарги без розгляду її по суті.

09.11.2018 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позов. Зазначив, що безпідставним є посилання відповідача на ДТСУ 4163-2003, оскільки дотримання його вимог є необхідним для організацій, установ, підприємств, тощо, а вимог щодо поширення його дії на фізичних осіб він не містить. Згідно з приписами частини 5 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вимога про додання до скарги копій документів, які підтверджують факт порушення прав скаржника, не носить обов'язкового характеру, оскільки такі засвідчені копії додаються до скарги лише за їх наявності. Вважає, що відмовляючи у задоволенні скарги без розгляду її по суті з підстав неподання належним чином завіреної копії документів, комісія з розгляду скарг фактично вдалася до такого явища, як "правовий пуризм".

Звернув увагу на те, що СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0008372, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 365-2 Кримінального кодексу України. Товариство з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" є потерпілим та цивільним позивачем в даному кримінальному провадженні, оскільки розслідується діяння, вчинине, на думку позивача, з метою рейдерського захоплення його земельних ділянок в м. Буча Київської області.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги. Додатково пояснив, що якщо скарга подається навіть без документів, то повинна бути розглянута в межах наявних документів. Крім того, зазначив, що відповідач міг призначити до розгляду подану ним скаргу та отримати документи безпосередньо під час розгляду, оскільки законодавство не обмежує період на подання документів.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Додатково зазначив, що оскільки скарга позивача стосувалася вчинення реєстраційної дії, то в даному випадку Міністерство юстиції України виступає реєстратором вищого рівня. При цьому, відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" мають бути подані оригінали документів.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.09.2018 відкрито провадження в даній справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 23.10.2018.

У судовому засіданні 23.10.2018 оголошено перерву до 13.11.2018.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

22.05.2018 товариством з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" направлено на адресу відповідача скаргу на рішення державного реєстратора ОСОБА_5, ОСОБА_6 обласна філія комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу).

До скарги додано такі документи: інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; копія договору іпотеки від 23.09.2013 та договори до нього; копії реєстраційних заяв; копія наказу про прийняття на роботу директора товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля"; копія протоколу про обрання директором товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля".

На підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 21.06.2018, за результатами розгляду скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" від 22.05.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2018 за №16542-33-18, відповідачем прийнято наказ №2358/7 від 10.07.2018 "Про відмову у задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва хвиля" від 22.05.2018 без розгляду її по суті". В наказі зазначено, що відмовлено у зв'язку з тим, що скарга оформлена без дотримання вимог частини 5 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а саме: додані до скарги копії документів не засвідчені в установленому порядку.

Позивач, вважаючи, що спірний наказ прийнято відповідачем з порушенням вимог законодавства, чим порушено його права, звернувся до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Повноваження Міністерства юстиції України у спірних правовідносинах визначаються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 (далі - Порядок №1128).

Відповідно до частин 1, 2 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

При цьому, пунктом 2 Порядку №1128 визначено, що для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Згідно з пунктом 5 Порядку №1128 перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення:

1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб'єкта розгляду скарги (належний суб'єкт розгляду скарги);

2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги;

3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб'єкта розгляду скарги.

У разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб'єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги без розгляду її по суті у формі наказу (пункт 7 Порядку №1128).

Відповідно до пункту 12 Порядку №1128 за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги, на підставі висновків комісії, приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Пункт 1 частини 6 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги.

При цьому, згідно з пунктом 1 частини 8 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п'ятою цієї статті.

Водночас, частина 5 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що до скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності).

З аналізу наведених правових норм вбачається, що питання про відповідність поданої скарги вимогам щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, вирішуються комісією з розгляду скарг на етапі підготовки скарги до розгляду. Відповідно, рішення про відмову у задоволенні скарги з підстав невідповідності поданої скарги щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, вимогам закону комісія приймає саме на підготовчій стадії до розгляду скарги по суті. У свою чергу, відповідні висновки комісії слугують підставою для прийняття рішення суб'єктом розгляду скарги у формі наказу про відмову у задоволенні скарги, у разі, якщо скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною 5 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В оскарженому рішенні відповідачем вказано, що додані до скарги копії документів не засвідчені в установленому порядку. Відповідач з цього приводу посилається на Національний стандарт України ДТСУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації", затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55 (далі - ДТСУ 4163-2003), а саме на пункт 5.27, згідно з яким відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23.

Суд погоджується, що надані позивачем до скарги від 22.05.2018 документи засвідчені з порушенням зазначених вимог. Однак, звертає увагу і на те, що надіслана відповідачем товариству з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" копія наказу №2358/7 від 10.07.2018 також засвідчена з порушенням зазначених вимог, зокрема, не містить дати засвідчення.

Разом з тим, пункту 1.1. ДТСУ 4163-2003 визначає, що цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності:

- органів державної влади України, органів місцевого самоврядування;

- підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності (далі - організацій).

Аналіз зазначених положень ДТСУ 4163-2003 свідчить про відсутність підстав поширення його вимог на фізичних осіб.

Скарга подана від імені та за підписом директора товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" ОСОБА_7. В даному випадку ОСОБА_8 виступає не як фізична особа, а як представник товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля".

Тому, суд вважає оціночним судженням позивача щодо засвідчення ним належним чином копій доданих до скарги документів з помилковим висновком щодо відсутності підстав для застосування вимог пункту 5.27 ДТСУ 4163-2003.

Разом з тим, за змістом приписів частини 5 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" слідує висновок, що вимога про додання до скарги копій документів, які підтверджують факт порушення прав скаржника, не носить обов'язкового характеру, оскільки такі засвідчені копії додаються до скарги лише за їх наявності.

Відповідно до вимог пункту 9 Порядку №1128 під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів.

За умови не розгляду скарги позивача по суті, в відповідача не було обов'язку запрошувати його на засідання комісії, а отже доводи позивача, щодо не запрошення його під час розгляду скарги, є не обґрунтованими та безпідставними.

Проте, хоч законодавством не передбачено отримання документів під час розгляду скарги по суті, але воно і не містить такої заборони. Тобто, у разі необхідності, Міністерство юстиції України не було позбавлено можливості отримати необхідні документи, зокрема, призначивши заяву до розгляду по суті та запросивши скаржника, або самостійно отримати зазначені документи.

Помилковим є твердження відповідача щодо того, що оскільки скарга позивача стосувалася вчинення реєстраційної дії, а Міністерство юстиції України виступає реєстратором вищого рівня, до неї, відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" мають бути подані оригінали документів. Так, вимогами зазначеного закону передбачено подання оригіналів документів, необхідних для проведення реєстраційних дій разом з заявою на проведення реєстраційних дій. В даному випадку заяву на проведення реєстраційних дій не було подано, а предметом спору є правомірність дій щодо результатів розгляду скарги.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1128 розгляд скарг здійснюється у строки, встановлені Законом України "Про звернення громадян" з урахуванням особливостей, передбачених Законами, які обраховуються з моменту реєстрації її суб'єктом розгляду скарги.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Зі змісту наведеної правової норми слідує, що скарга позивача від 22.05.2018 фактично розглянута 10.07.2018, тобто, з пропуском місячного строку. При цьому, доказів повідомлення позивача про необхідність продовження терміну розгляду скарги відповідачем не надано, що підтверджує порушення прав товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля".

Суд вважає безпідставним посилання позивача на здійснення СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві досудового розслідування кримінального провадження №0008372, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 365-2 Кримінального кодексу України, оскільки воно не стосується предмету розгляду в даній справі.

Суд також враховує, що відмовляючи у задоволені скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" без розгляду її по суті з підстав неподання належним чином завіреної копії документів, як комісія, так і Міністерство юстиції України фактично вдалися до такого явища, як "правовий пуризм".

Загальноприйнято розуміти пуризм як надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом.

Слід відмітити, що поняття "правового пуризму" було введено в правовий обіг Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" визначає, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні у справі "Сутяжник проти Росії" від 23.07.2009 (№ 8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки. У цій справі рішення арбітражного суду, яке набрало законної сили, було скасовано в порядку нагляду з припиненням провадження у справі суто з підстави того, що спір не підлягав розгляду арбітражними судами, хоча у подальшому вимоги заявника були задоволені судом загальної юрисдикції. Ухвалюючи рішення ЄСПЛ виходив з того, що, хоча як принцип, правила юрисдикції повинні дотримуватися, однак, враховуючи обставини даної справи, була відсутня соціальна потреба, яка б виправдовувала відступлення від принципу правової визначеності.

Таким чином, "правовий пуризм" на відміну від обставин "істотного та непереборного характеру" завжди призводить до порушення принципу правової визначеності; "правовий пуризм" - невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд; "правовий пуризм" може носити як добровільний характер й проявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб'єктів правозастосування, не допускаючи відступ від правових приписів.

Виходячи з наведеного, не применшуючи значення необхідності дотримання процесуальних норм, їх порушення повинно бути підставою для скасування рішення суб'єкта владних повноважень лише за умови, якщо останнє за своєю суттю є необґрунтованим та/або незаконним й підлягало би скасуванню чи зміні навіть за відсутності вказаної підстави.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29.10.2018 у справі №826/14749/16.

У спірних правовідносинах, у яких суб'єкт приватного права, який звертається із зверненням до суб'єкта владних повноважень, суд виходить з безумовного обов'язку суб'єкта владних повноважень (за винятком, зокрема, судів, для яких встановлений окремий порядок розгляду звернень у формі позовних заяв, скарг тощо) розглянути відповідне звернення та прийняти вмотивоване рішення на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такий висновок ґрунтується на наступних положеннях Конституції України: усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40); органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19).

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України (справа про поширення відомостей) від 10.04.2003 №8-рп/2003 питання практичної реалізації громадянами цих прав регулюються, зокрема, Законом України "Про звернення громадян", який забезпечує їм можливість брати участь в управлінні державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, відстоювати свої права і законні інтереси та поновлювати їх у разі порушення шляхом викладення в письмовій або усній формі пропозицій (зауважень), заяв (клопотань) і скарг. Водночас, наявність у зверненнях завідомо неправдивих відомостей може передбачати дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством. До того ж стаття 27 Закону України "Про звернення громадян" передбачає порядок відшкодування особою витрат у зв'язку з перевіркою звернень, які містять завідомо неправдиві відомості.

У іншому рішення (справа про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виборів Президента України) від 19.10.2009 №26-рп/2009 Конституційний Суд України звертає увагу на те, що гарантоване статтею 40 Конституції України право на звернення відповідно до імперативних вимог статті 64 Основного Закону не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. У цьому рішенні єдиний орган конституційної юрисдикції також робить висновок про неконституційність положень актів законодавства, які встановлюють обмеження стосовно реалізації конституційного права на звернення, зокрема, у формі скарг.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян" передбачено право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чинним і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Слід зазначити, що гарантії, встановлені Законом України "Про звернення громадян" поширюються і на юридичних осіб.

Такий висновок ґрунтується на положеннях статті 91 Цивільного кодексу України, згідно з якою юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині; цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду.

Крім того, існує уже сформована практика ЄСПЛ стосовно поширення гарантій фізичних осіб на юридичних осіб, зокрема, у праві звертатися до суду.

Право на звернення до ЄСПЛ зі скаргою про порушення прав, проголошених Конвенцією, закріплене в статті 34 Конвенції: "Суд може приймати заяви від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб, які вважають себе потерпілими від допущеного однією з Високих Договірних Сторін порушення прав, викладених у Конвенції або протоколах до неї. Високі Договірні Сторони зобов'язуються не перешкоджати жодним чином ефективному здійсненню цього права". Особами, які правомочні подати заяву про порушення своїх прав до Суду, є: 1) будь-яка фізична чи юридична особа, яка може здійснити своє право на подання індивідуальної заяви незалежно від громадянства, місця проживання, громадянського стану, або правоздатності (рішення у справі Scozzari and Giunta v. Italy; №39221/98, №41963/98); будь-яка неурядова організація, у широкому розумінні цього слова, тобто за винятком тих організацій, що здійснюють урядові повноваження, може здійснювати право на подання заяви (рішення у справі Les saints monastиres c. Grece; №13092/87, №13984/88). Разом з тим, не має права на подання заяви на підставі статті 34 Конвенції юридичні особи, що здійснюють урядові повноваження.

Оскільки судом встановлено, що зауважень до самої скарги, поданої до відповідача, останній не висловив, тому наявні підстави вважати, що зазначена скарга за формою відповідала вимогам закону (викладена письмово, містить обставини, на які скаржник посилається як на підставу своїх вимог), тому обставини, викладені в скарзі, мали перевірятися вже в ході її розгляду по суті. Це, в свою чергу, виключає можливість відмови у прийнятті та розгляді скарги по суті, оскільки така скарга по формі відповідає вимогам закону, а надання документів до неї не є обов'язком товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля".

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що наказ Міністерства юстиції України №2358/7 від 10.07.2018 прийнятий з порушенням зазначених норм, а саме без дотримання встановленої процедури, не на засадах розсудливості та пропорційності.

З огляду на викладене, наказ №2358/7 від 10.07.2018 є протиправним та наявні підстави для його скасування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не підтверджена, а позивачем спростована правомірність прийняття наказу №2358/7 від 10.07.2018.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Позовна вимога щодо зобов'язання Міністерство юстиції України повторно розглянути скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" на рішення державного реєстратора ОСОБА_5 ОСОБА_6 обласної філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є похідною від першої вимоги та належить до задоволення, оскільки наявні ознаки протиправності відмови в її розгляді.

Тобто, наявні підстави для задоволення позову.

Одночасно суд наголошує, що при розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке повторює рішення, що є предметом розгляду в даній справі. Відповідач повинен прийняти рішення з урахуванням правової оцінки і висновків наданих судом.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв'язку з наявними підставами для задоволення позову, судові витрати за сплату судового збору в розмірі 3524,00 грн необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ № 2358/7 від 10.07.2018 року про відмову у задоволені скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" без розгляду її по суті.

Зобов'язати Міністерство юстиції України повторно розглянути скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" на рішення державного реєстратора ОСОБА_5 ОСОБА_6 обласної філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 3524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 16 листопада 2018 року

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "Дієва Хвиля" (вул. Вінницьке шосе, 6/2,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 33789984)
Відповідач:Міністерство юстиції України (вул. Архітектора Городецького, 13,Київ 1,01001 , код ЄДРПОУ - 00015622)

Головуючий суддя ОСОБА_9