Справа № 826/2776/17
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 листопада 2018 року № 826/2776/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., при секретарі судового засідання Кириллові М.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

представник позивача - ОСОБА_2 (довіреність від 25.05.2017),

представник відповідача - Денисенко Олександра Едмондівна (довіреність від 12.10.2017 № 1636/9/26-59-10-11),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.03.2015 №9891/17-01.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне рішення, прийнято на підстави висновків акту перевірки від 12.02.2015 №216/17-01/НОМЕР_1 документально не підтверджених, які носять суб'єктивний характер.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2017 відкрито провадження в адміністративній справі, зобов'язано відповідача надати письмові заперечення проти позову та всі матеріали, що були або мали бути взяті до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано позов, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі.

Керуючись частиною четвертою статті 122 чинного станом на дату розгляду справи Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 №2747-IV, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

06.08.2007 між позивачем (позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк» (банк) укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в доларах США в сумі 70000 доларів США у порядку і на умовах, зазначених у кредитному договорі. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 353500,00 гривень за курсом НБУ на день укладення договору.

Вимогою від 05.08.2009 №135-21-40-36/1317 АКІБ «УкрСиббанк» повідомлено позивача про наявність заборгованості про простроченим кредиту та відсоткам з вимогою усунути порушення протягом 30 днів з моменту отримання вимоги. У випадку не усунення порушень АКІБ «УкрСиббанк» вважає термін повернення кредиту таким, що настав та вимагає дострокового виконання зобов'язань за договором.

Згідно з повідомленням від 15.12.2011 №12-22/26983 право вимоги за кредитним договором від 06.08.2007 №0 відступлено ТОВ «Кей-Колект». Банківські реквізити для сплати заборгованості у розмірі 61126,08 доларів США та комісії у сумі 0 грн. залишено без змін.

Повідомленням ТОВ «Кей-Колект» про анулювання боргу від 18.04.2012 №2052, отриманим позивачем 18.04.2012, про що свідчить розписка позивача на вказаному повідомленні, ТОВ «Кей-Колект» нагадує, що на підставі кредитного договору №0 від 06.08.2007 станом на 18.04.2012 за позивачем обліковується кредитна заборгованість у сумі 61218,59 доларів США, що складає 488830,44 грн. по курсу НБУ станом на 18.04.2012. ТОВ «Кей-Колект», як кредитор, з метою виконання вимог п.п.164.2.17 «д» п.164.2 ст.164 ПУ України повідомляє позивача про прийняття рішення про анулювання (прощення) кредитної заборгованості станом на 18.04.2012 у розмірі 24487,44 доларів США, що становить за курсом НБУ 195487,21 грн. та повідомлено позивача, що вказана сума є його доходом відповідно до п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, з якої необхідно самостійно сплатити ПДФО та відобразити його у річній податковій декларації з ПДФО.

Згідно довідки від 02.10.2014 №135-14629, наданої відповідачу на запит від 25.09.2014 №23892/10/26-59-1703, ТОВ «Кей-Колект» повідомлено про прийняття рішення про анулювання (прощення) кредитної заборгованості 18.04.2012 по позивачу в сумі 24487,44 доларів США, що по курсу НБУ 18.04.2012 становило 195532,21 грн. ТОВ "Кей-Колект" включено суму анульованого (прощеного) боргу позивача до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ), за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано.

У період з 09.02.2015 по 12.02.2015 на підставі п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78, п.79.1 ст.79 Податкового кодексу України та відповідно до наказу ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 05.02.2015 №216 посадовою особою відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку дотримання вимог податкового законодавства з питання повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб, отриманих у вигляді додаткового блага ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за результатами проведення якої складено акт перевірки від 12.02.2015 №216/17-01/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення позивачем ст.36, ст.176, п.п.164.2.17 «д» п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, ст.179 Податкового кодексу України - позивачем не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за податковий (звітний) 2012 рік, не задекларовано дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у сумі 195532,21 грн. (анульовано банком 18.04.2012), не нараховано та не сплачено у бюджет ПДФО за 2012 рік у сумі 33025,88 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві Назарчук Н.В. винесено 19.03.2015 податкове повідомлення-рішення №9891/17-01, яким позивачу в ст.176, п.п.164.2.17 «д» п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, ст.179 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з ПДФО на 41452,35 грн., у тому числі за основним платежем - 33025,88 грн. та за штрафними санкціями - 7388,40 грн.

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси за захистом яких позивач звернувся до суду були порушені з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі по тексту - ПК України).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу (п.п. 75.1.2).

Згідно до п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (п.79.1 ст.79 ПК України).

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (п.79.2 ст.79 ПК України).

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова (п.79.3 ст.79 ПК України).

Як передбачено нормою п.45.1 ст.45 ПК України, платник податків - фізична особа зобов'язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

З матеріалів справи вбачається, що керівником ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено наказ від 05.02.2015 №216 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, яким доручено розпочати проведення перевірки з 09.02.2015 тривалістю 5 робочих днів. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази направлення чи отримання позивачем вказаного наказу.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що відповідач розпочав позапланову невиїзну документальну перевірку позивача з порушенням вимог п.79.2 ст.79 ПК України в частині вручення копії наказу про проведення такої перевірки та письмового повідомлення про дату, час та місце її проведення.

Недотримання податковим органом підстав, з якими п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України пов'язує можливість призначення податкової перевірки та порядку повідомлення платника про проведення такої перевірки, передбаченого п.79.2 ст.79 ПК України, а відтак, і з необхідністю невизнання розглядуваної перевірки як юридичного факту, що свідчить про відсутність у податкового органу компетенції на винесення податкового повідомлення-рішення за результатами такої перевірки.

Акт перевірки, отриманий в результаті документальної невиїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкові повідомлення-рішення, рішення, прийняті за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 червня 2018 року (справа №821/597/17, адміністративне провадження №К/9901/48710/18).

Також, Верховний Суд у постанові від 16 січня 2018 року у справі 826/442/13-а, від 20 березня 2018 року у справа №810/1438/17 висловлював правову позицію, відповідно до якої податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі незаконної перевірки не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

З огляду на встановлені обставини справи, керуючись статтями 2, 77, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (03056, м. Київ, пров. Політехнічний, 5а, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 19.03.2015 № 9891/17-01.

3. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (03056, м. Київ, пров. Політехнічний, 5а, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов