Справа № 240/4857/18
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Житомир справа № 240/4857/18

категорія 10.3.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання донарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості домоволодіння,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, що полягає у невиплаті коштів, протиправною;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації донарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості її домоволодіння, яке знаходилося у АДРЕСА_1 з урахуванням індексації балансової вартості житлового фонду за 2007, 2011-2018 роки.

В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві приватної власності належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. 20.12.2007 її було поставлено на чергу в УПСЗН Овруцької РДА для виплати компенсації за втрачене домоволодіння. При зверненні до відповідача із заявою про виплату компенсації за втрачене на радіоактивній забрудненій території майно, вона отримала відмову у проведенні таких виплат. У листі вказано, що вона дійсно, перебуває на черзі у відповідача для отримання компенсації та кошти за втрачене домоволодіння не виплачені у зв'язку з відсутністю фінансування. До цього часу компенсація їй не виплачена та на неї не нарахована відповідна індексація її вартості, у зв'язку з тривалим часом невиконання судового рішення та несплати компенсації вона зазнає матеріальних збитків.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення учасників справи.

Копію ухвали про відкриття провадження сторони отримали, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Відповідач відзиву на позов у встановлений строк не направив.

Справа розглядається у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у відповідності до ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

17.04.2007 житловий будинок позивача за адресою: по АДРЕСА_1, прийнятий на баланс Нововелідницької сільської ради, що підтверджується копією акту (а.с. 10).

Постановою Овруцького районного суду від 22.08.2007 по справі №2а-463/07 зобов'язано УПСЗН Овруцької РДА Житомирської області поставити ОСОБА_1 на чергу для отримання компенсації за здане домоволодіння АДРЕСА_1 в сумі 52407 грн (а.с. 7).

Постановою Овруцького районного суду від 02.11.2017 по справі №286/3308/17 було зобов"язано Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА Житомирської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації вартості втраченого домоволодіння АДРЕСА_1 з урахуванням коефіцієнтів індексації житлового фонду 1.18 та 1.34 (а.с. 8-9).

ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про виплату компенсації за втрачене на радіоактивній території домоволодіння.

Листом від 28.08.2018 №07-04/3557 Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА Житомирської області повідомило заявника, що дійсно, позивач з 20.12.2007 перебуває на черзі за рішенням суду для отримання компенсації в сумі 52407,00 грн. Управлінням праці не здійснювалася виплата коштів згідно рішень судів, оскільки Законами України "Про Державний бюджет України" та кошторисами видатків кошти на виплату допомог та компенсацій згідно рішень суду для управління праці не передбачалися. Крім того, вказав, що відповідно до постанови КМУ від 18.11.2009 № 1243 "Про затвердження Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивної території" нарахування та виплата індексації за втрачене майно не передбачена. Тому провести індексацію за втрачене майно за 2007, 2010-2018 роки немає законних підстав.

Позивач, вважає цю відмову протиправною, оскільки на її думку має право на отримання компенсації з урахуванням індексації у відповідності до ст. 58 Конституції України та Положення про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року за №755.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачає, що державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи базується, в тому числі, на принципах соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 6, 8 ст. 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" громадяни, які відселяються або самостійно переселяються, користуються компенсаціями, передбаченими цим Законом. Порядок відселення та самостійного переселення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" компенсація громадянам за втрачене у зв'язку з евакуацією, відселенням або самостійним переселенням відповідно до статті 4 цього Закону майно включає грошову компенсацію у повному розмірі вартості жилих, дачних, садових будинків, гаражів, господарських будівель та споруд, яка здійснюється за цінами, встановленими на момент припинення права власності.

Відповідно до п. 7 Положення про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року за №755, грошова компенсація перераховується на особистий рахунок переселенця (спадкоємця) у порядку черги, встановленої місцевими органами виконавчої влади.

У зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 18 листопада 2009 року №1243 "Про затвердження Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території" (набрала чинності 28 листопада 2009 року) визнана такою, що втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 755 "Про затвердження Положення про порядок виплати компенсацій громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій" та затверджено Порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території.

Згідно з п. 1 Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009 року № 1243, цей Порядок визначає механізм виплати громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, компенсації за майно, втрачене у зв'язку з їх відселенням або самостійним переселенням відповідно до статті 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Дія цього Порядку поширюється на громадян, які не отримали зазначену компенсацію на дату набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в тому числі тих громадян, які перебувають на черзі на отримання компенсації.

При цьому, проведення індексації компенсації за втрачене нерухоме майно цим Порядком не передбачено.

Однак, суд вважає помилковими доводи позивача, що до спірних правовідносин, а саме в частині нарахування індексації за 2011-2018 роки, може бути застосоване Положення про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року за №755, яким передбачалося нарахування відповідної індексації.

Так, дійсно ст. 58 Конституції України передбачено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення положень статті 58 Конституції України, статей 6, 81 Кримінального кодексу України (справа про зворотну дію кримінального закону в часі) від 19 квітня 2000 року справа № 1-3/2000 вказав, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як вже зазначалося, з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 18 листопада 2009 року № 1243 змінилося правове регулювання порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно, при цьому цим нормативним актом імперативно визначено, що дія цього порядку поширюється на громадян, які не отримали зазначену компенсацію на дату набрання чинності постановою.

Таким чином, суд вважає безпідставними твердження позивача, що її права обмежені, оскільки у зв"язку із зміню правового регулювання, позивач не позбавлена права на отримання компенсації. В той же час, суд звертає увагу на те, що питання індексації цієї компенсації відповідно до п.8 постанови від 15 липня 1997 року за №755 віднесене до виключної компетенції Кабінету Міністрів України, який з листопада 2009 року по-іншому врегулював це питання.

Тому, судом ці доводи до уваги не приймаються.

Крім того, відповідно до пункту 5 Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009 року №1243, сума компенсації перераховується за рішенням райдержадміністрації (виконавчого органу ради міста обласного значення), що прийнято на підставі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку, відділенням Державного казначейства місця відселення на особистий рахунок переселенця або спадкоємця, відкритий ним у будь-якому банку України, у порядку черговості, встановленої райдержадміністрацією (виконавчим органом ради міста обласного значення) з урахуванням дати реєстрації заяви щодо отримання компенсації в обліковому журналі. Контроль та відповідальність за дотриманням черговості покладається на райдержадміністрацію (виконавчий орган ради міста обласного значення).

Таким чином, питання щодо виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території законодавчо урегульовано. Виплата даної компенсації не обмежена будь-яким терміном чи періодом.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 17.03.2016 у справі №К/800/41543/15 (286/2220/15-а).

Щодо індексації вартості втраченого домоволодіння за 2007 рік, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач був поставлений на чергу для отримання компенсації за втрачене домоволодіння на підставі постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 22.08.2007 у справі № 2а-463/07.

В обґрунтування свої позовних вимог в цій частині позивач вказує, що при прийнятті судом рішення про постановку на чергу не було враховано, що технічний паспорт на житловий будинок виготовлений 07.02.2007, а актом оцінки визначено суму компенсації станом на 31.12.2006 і тому в суму компенсації не було враховано коефіцієнт індексації житлового фонду 1,24, який затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури і житлово-комунального господарства № 76 від 25.03.2007.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що між сторонами в судовому порядку вже вирішувався спір щодо нарахування індексації з коефіцієнтом 1,24 на підставі Наказу № 76. Зокрема, постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 02.11.2017 у справі № 286/3308/17 в задоволенні позову в цій частині позовних вимог позивачу було відмовлено. При цьому, судом досліджувався акт від 10.04.2007 визначення грошової компенсації та йому надавалася відповідна оцінка.

Таким чином, викладене в позовній заяві обґрунтування позовних вимог дає підстави для висновку, що позивач фактично не погоджується з судовими рішеннями, зокрема оцінкою доказів, які суди давали при прийнятті вищевказаних рішень, що може бути виключно підставою для оскарження цих рішень в апеляційному чи касаційному порядку, а не підставою для звернення до суду з іншим позовом.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду даного спору судом не може надаватися оцінка судовим рішенням в інших справах, оскільки це є виключними повноваженнями судів вищих інстанцій.

Таким чином, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги заявлені також безпідставно.

Щодо посилання позивача в позовній заяві на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 03.02.2009 у справі № 2а-31091/08 та необхідності застосування індексу 1,34, то суд ці доводи до уваги не приймає, оскільки вони не стосується ні позивача, ні предмету спору.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, а тому позовні вимоги безпідставні та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації (вул.Гетьмана Виговського,17, Житомирська область, м.Овруч, 11101, ) про визнання бездіяльності протиправною, донарахування та виплати компенсації вартості домоволодіння, з урахуванням індексації балансової вартості житлового фонду за 2007,2011-2018 роки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос