Справа № 819/1154/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1935/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Носа С.П.,

з участю секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Бучацької міської ради Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Бучацької міської ради Тернопільської області про скасування рішення,

суддя у І інстанції Шульгач М.П.,

час ухвалення рішення 10 год. 46 хв.,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 24 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з адміністративним позовом, у якому просили скасування рішення Бучацької міської ради Тернопільської області (далі - Рада) № 643 від 23 березня 2012 року «Про розгляд протесту прокурора на рішення сесії міської ради № 270 від 6 травня 2011 року «Про розгляд звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1» (далі - Рішення № 643).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року у справі № 819/1154/18 позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки оспорюване Рішення № 643 було прийнято Радою без згоди позивачів, то воно порушує їхні інтереси та існуюче становище, а отже є незаконним.

У апеляційному порядку постанову суду першої інстанції оскаржено Радою, яка у своїй скарзі просить його скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що Рішення № 643 прийняте за наслідками розгляду протесту прокурора Бучацького району Тернопільської області від 5 березня 2012 року, у якому зазначено, що під час перевірки було встановлено, що земельна ділянка, на якій позивачі планували здійснити будівництво індивідуального житлового будинку, розташована на землях, передбачених під багатоповерхову житлову забудову, а точніше під будівництво спортивних майданчиків згідно з генеральним планом м. Бучач, розробленого у 1986 році. Тому рішення Ради № 270 від 6 травня 2011 року «Про розгляд звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1» (далі - Рішення № 270) було прийнято із грубим порушенням норм законодавства у сфері містобудування. З урахуванням цього Рада за результатами розгляду протесту прокурора виконала вимогу прокурора та скасувала своє попереднє незаконне рішення.

Також судом першої інстанції не враховано того, що Радою прийнято ряд рішень, відповідно до яких земельна ділянка, про яку йде мова у оспорюваному Рішенні № 643, розміщена у квартал індивідуальної забудови земельних ділянок, що планується під виділення учасникам АТО.

Врахування суду першої інстанції проведення позивачами комунікацій до самовільно збудованого фундаменту є безпідставним, оскільки ці комунікації проводились до сусіднього будинку, який належить синові позивачів.

Наполягає на тому, що орган місцевого самоврядування має право скасовувати свої акти одноразового застосування у випадках невідповідності таких актів Конституції чи законам України та при умові, що вони ще не виконані. Рішенням № 270 є ненормативним актом органу місцевого самоврядування одноразового застосування, який ще не вичерпав свою дію, оскільки проект землеустрою до скасування рішення не був виготовлений.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу Ради, у якому вважають доводи апелянта безпідставними, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - законним та обґрунтованим. Наполягають на незаконності Рішення № 643 та правомірності скасування його судом першої інстанції.

Представник Ради у ході апеляційного розгляду підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник у судовому засіданні апеляційного суду просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції у справі - без змін.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Відповідно до матеріалів справи Рада Рішенням № 270 надала позивачам дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1.

5 березня 2012 року прокурором Бучацького району Тернопільської області було внесено Раді протест № 27-422 вих-П з вимогою скасувати Рішення № 270, посилаючись на те, що під час перевірки було встановлено, що така земельна ділянка згідно із планом детального планування Південного масиву м. Бучача розташована на землях, передбачених під будівництво спортивних майданчиків, а отже наявне порушення вимог статті 21 Закону України «Про основи містобудування» та статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» .

23 березня 2012 року Рада Рішенням № 643 скасувала своє попереднє Рішення № 270 за наслідками розгляду протесту прокурора.

Згідно із приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

У відповідності до частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У рішенні від 16 квітня 2009 року №7-РП/2009 Конституційний суд України роз'яснив приписи статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вказав на таке.

Відповідно до частини 2 статті 144 Конституції України та частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним: правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Одночасно Конституційний Суд України наголосив, що у Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Відповідно до положень статті 21 Закону України «Про основи містобудування» визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Землі, визначені для перспективного розвитку населених пунктів, спорудження конкретних об'єктів, до часу їх вилучення (викупу) і надання для містобудівних потреб використовуються власниками землі, землекористувачами відповідно до земельного законодавства.

Територіальні громади в особі сільських, селищних, міських рад користуються переважним правом викупу земель, будинків і споруд для містобудівних потреб, визначених містобудівною документацією для громадських потреб.

Визначення територій для містобудівних потреб здійснюються за погодженням уповноважених органів з питань містобудування та архітектури.

Згідно із приписами статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції на чач виникнення спірних правовідносин документація із землеустрою розробляється з урахуванням положень плану зонування та/або детального плану території.

Зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій.

У разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Спеціально уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальні органи забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.

До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов'язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

Склад, зміст та порядок погодження містобудівної документації, до складу якої входить документація із землеустрою, визначаються центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури спільно з центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів про те, що висновки прокурора щодо незаконності Рішення № 270 з огляду на невідповідність цільового призначення земельної ділянки, на яку претендують позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є помилковими.

Одночасно апеляційний суд наголошує на тому, що позивачами не заперечується те, що Рішення № 270 ними реалізовано не було, оскільки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 на даний час не виготовлено.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що виходячи з приписів статей 116, 118 Земельного кодексу України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду).

Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підставі:

а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою;

б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою;

в) судових рішень.

Таким чином, підставою для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, окрім рішення відповідного органу про надання дозволу, може бути договір або судове рішення. Тому відсутність дозволу органу місцевого самоврядування на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно. Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 11 квітня 2018 року у постанові у справі № 806/2208/17, яка підлягає врахуванню при вирішенні даного спору на підставі частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, скасування Радою свого Рішення № 270 саме по собі не порушує права позивачів на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у їх власність.

Частиною 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції при вирішенні цього публічно-правового спору неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішення, таким обставинам. Тому оскаржуване судове рішення слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Бучацької міської ради Тернопільської області задовольнити.

Скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року у справі № 819/1154/18 та у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді С. П. Нос
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 14 листопада 2018 року.