Справа № 808/2428/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 листопада 2018 року Справа № 808/2428/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (69000, АДРЕСА_1)

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.06.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач (з урахуванням уточнень від 10.09.2018) просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя форми «Ф» від 30.06.2015 №314-17, яким позивачу нараховано транспортний податок за 2015 рік та податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 01.06.2018 №2, яким нараховано штраф у розмірі 5000,00 грн. за порушення строку сплати транспортного податку за 2015 рік.

Ухвалою суду від 23.07.2018 відкрито провадження в адміністративній справі № 808/2428/18 та призначено підготовче засідання на 02.08.2018.

Підготовче засідання відкладено до 10.09.2018.

Ухвалою суду від 10.09.2018 продовжено строк підготовчого провадження до 22.10.2018 та відкладено підготовче засідання на 18.10.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у податкового органу відсутні правові підстави для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, якими визначено податкове зобов'язання з транспортного податку за 2015 рік у розмірі 25 000, 00 грн. та застосовано штрафні санкції за його несвоєчасну сплату у розмірі 5 000,00 грн. з огляду на те, що транспортний податок запроваджено з 01.01.2015. При цьому, відповідно до приписів пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. За таких обставин, вважає, що нарахування транспортного податку може здійснюватись з 01.01.2016, отже спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а перерахована ним до бюджету сума 25 000,00 грн. є сплаченою помилково.

Відповідач позов не визнав, надав письмовий відзив (вх. від 20.08.2018 №25912), в якому зазначив, що контролюючим органом отримано інформацію з бази даних Центрального серверу ДАІ МВС України «Автомобіль», відповідно до якої позивач є власником транспортного засобу, який є обєктом оподаткування транспортним податком. Відповідно до приписів статті 267 Податкового кодексу України позивачу визначено податкове зобовязання з транспортного податку та направлено на адресу позивача оскаржуване податкове повідомлення-рішення. ОСОБА_1 вказане податкове повідомлення-рішення не оскаржено, відтак за його несвоєчасну сплату до нього застосовано штрафні санкції. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 18.10.2018 за клопотанням сторін закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в той же день.

18.10.2018 від сторін надійшли заяви (вх. №№33092, 33094) про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За правилами ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, справа розглядається в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель ML350, обєм двигуна 3498 см3, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

30.06.2015 відповідачем сформовано податкове повідомлення-рішення №314-17, яким визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 25 000, 00 грн., граничний строк сплати якого становить 60 днів з дня вручення повідомлення-рішення.

30.06.2015 вищезазначене податкове повідомлення-рішення направлено ОСОБА_1 засобами поштового звязку та отримано ним 15.07.2015.

23.11.2015 позивачем добровільно сплачено суму за спірним податковим повідомленням-рішенням, що підтверджується квитанцією №П/117/3708919/1.

19.05.2018 позивачем надано до ГУ ДФС у Запорізькій області заяву про повернення помилково сплаченого транспортного податку, оскільки нарахування транспортного податку у 2015 році суперечить приписам ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Листом від 04.06.2018 №4104/14/08-01-59-02 у задоволенні заяви відмовлено.

21.05.2018 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати ОСОБА_1 узгодженої суми податкового зобовязання з транспортного податку, за результатами якої складено акт №1810/08-01-50-02/НОМЕР_2.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп. «а» пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України, а саме порушення граничного терміну сплати суми грошового зобовязання з транспортного податку у сумі 25 000,00 грн. на 71 календарний день.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Запорізькій області (Вознесенівським управлінням у м. Запоріжжі) винесено податкове повідомлення-рішення від 01.06.2018 №2, яким позивача зобовязано сплатити штраф у розмірі 5 000,00 грн. Податкове повідомлення-рішення вручено позивачу 12.06.2018.

Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленням-рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України (далі ПК України; тут та надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Суд зазначає, що з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції статті 267 ПК України введено новий місцевий податок транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно з пп. 267.3.1 п. 267.3 ст. 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно пп. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року) (пп. 267.6.1, 267.6.2 п. 267.1 ст. 267 ПК України).

Підпунктом 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 ПК України передбачено, що транспортний податок сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач є власником легкового автомобіля марки Mercedes-Benz, модель ML350, обєм двигуна 3498 см3, 2012 року випуску, який станом на 2015 рік підпадав під визначення об'єкта оподаткування транспортним податком, відповідно до приписів пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України.

Разом з тим, контролюючим органом під час прийняття податкового повідомлення рішення від 30.06.2015 №314-17 не враховано наступні обставини.

У ст. 265 ПК України зазначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок є складовим податку на майно.

Відповідно до п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. ПК України до місцевих податків належить податок на майно.

Як зазначено у п. 8.3 ст. 8 ПК України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Наведене відповідає вимогам пункту 10.2 статті 10 ПК України, згідно з яким саме місцеві ради обов'язково установлюють податок на майно в частині транспортного податку, а також кореспондує положенням пункту 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 143 Конституції України.

Так, з огляду на приписи пункту 4 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» рішенням Запорізької міської ради від 15.01.2015 №8 затверджено «Положення про податок на майно (в частині транспортного податку)».

Разом з тим, відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України зазначено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Відповідно до пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України одним з принципів на яких ґрунтується податкове законодавство України є принцип стабільності - коли зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що податкові зобов'язання по місцевому податку можуть визначатися контролюючим органом лише у разі, якщо органом місцевого самоврядування своїм рішенням встановлено цей податок.

При цьому, визначення податкових зобовязань з місцевого податку розпочинається не раніше, ніж настання наступного бюджетного періоду (року), що настає за періодом (роком), в якому прийняте рішення органу місцевого самоврядування про встановлення місцевого податку або прийняте рішення про зміни до елементів вже встановленого місцевого податку.

Відтак, рішення Запорізької міської ради від 15.01.2015 №8, яким визначено транспортний податок, не може застосовуватись в цьому ж 2015 році; таке рішення може передбачати плановим лише 2016 рік і саме з цього періоду транспортний податок міг вважатись встановленим місцевою радою.

Наведене узгоджується з положеннями статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом статті 57 Основного Закону кожному гарантується право знати свої права і обов'язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), де Суд зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Як також наголосив Європейський суд з прав людини в рішення від 26.06.2014 у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10), перша і найбільш важлива вимога статті 1 Першого Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним і переслідувати законну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто «справедливого співвідношення» між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищевикладена позиція суду узгоджується з практикою Верховного Суду, яка серед іншого викладена в постанові суду від 14.08.2018 у справі №808/2322/16 (провадження №К/9901/37591/18).

За таких обставин, враховуючи, що позивач не був платником транспортного податку у 2015 році, податкове повідомлення-рішення від 30.06.2015 №314-17 є протиправним та підлягає скасуванню.

З наведено випливає, що податкове повідомлення-рішення від 01.06.2018 №2, яким нараховано штраф у розмірі 5000,00 грн. за порушення строку сплати транспортного податку за 2015 рік, також має бути скасовано.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя форми «Ф» від 30.06.2015 №314-17.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області (Вознесенівського управління у м. Запоріжжі) форми «Ш» від 01.06.2018 №2.

4. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок присудити на користь ОСОБА_1 (69000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_2; ІНФОРМАЦІЯ_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 16.11.2018.

Суддя Ю.П. Бойченко