Справа № 0940/1910/18
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2018 р. справа № 0940/1910/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Остап?юка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного ОСОБА_1 до Калуського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

16.10.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Калуського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії та зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії, з 11.04.2018, з врахуванням суми заробітку за період з 01.07.2000 до 31.12.2002 відповідно до довідок за №220, 221 від 10.03.2015 та за період з 01.05.2004 до 31.07.2007 відповідно до довідки за №34 від 19.02.2014, без обмежень заробітку.

22.10.2018 ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

Заявлені позовні вимоги, мотивовані тим, що відповідачем не проведено перерахунок пенсії відповідно до довідок про заробіток в ЗАО «Золотодобывающая компания «Полюс» та в ООО «Строительные инновации» Російської Фадерації, без обмежень в заробітній платі.

Відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому позовних вимог не визнав, просив в задоволенні позову відмовити на тій підставі, що відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача на підставі довідок ЗАО «Золотодобывающая компания «Полюс» та в ООО «Строительные инновации» Російської Фадерації із застосуванням обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні відповідно до частини 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області із заявою та відповідними документами про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

З 29.09.2014 позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» за списком №2 в розмірі 3 034, 82 гривень.

03.09.2018 позивач звернуся до Калуського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про проведення перерахунку та виплату пенсії відповідно до довідок про заробіток в ЗАО «Золотодобывающая компания «Полюс» Російської Федерації за період 2000 - 2003 роки та в ООО «Строительные инновации» Російської Фадерації за період 2004 - 2007 роки без обмежень в розмірі.

Листом відповідача за №553/Ч-15 від 17.09.2018 повідомлено позивача, що для обчислення розміру пенсії враховано довідки ЗАО «Золотодобывающая компания «Полюс» Російської Федерації про заробітну плату від 10.03.2015 та довідку ООО «Строительные инновации» Російської Фадерації від 19.02.2014 за період з 01.07.2000 до 31.07.2007, оскільки індивідуальний коефіцієнт заробітної плати за зазначений період становить 4,31605, який є більшим, ніж за період з 01.03.1986 до 22.04.1991 та за період з 01.07.2000 до 31.07.2007, а саме - 3,50218.

Також повідомлено позивача, що підстав для проведення перерахунку пенсії без обмеження коефіцієнта зарплати 5,6 немає, оскільки згідно з статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Позивач, вважаючи, що відповідачем не виконано вимог його заяви від 03.09.2018, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Розглядаючи заявлені позивачем вимоги, суд встановив, що при призначенні та перерахунку пенсії позивача відповідач врахував заробіток позивача згідно довідок ЗАО «Золотодобывающая компания «Полюс» Російської Федерації про заробітну плату за №№ 220, 221, 222 від 10.03.2015 та довідки ООО «Строительные инновации» Російської Фадерації за № 34 від 19.02.2014. При перерахунку пенсії відповідач врахував суму заробітної плати позивача в Російській Федерації за період з 01.07.2000 до 31.07.2007, із застосуванням коефіцієнту розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до частини першою статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно з частиною 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Указом Президента України «Про обмеження максимальної величини фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів» за № 506/98 від 25.05.1998 установлено, що максимальна величина фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування України, державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду України та Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, для цілі визначення розміру цих зборів (внесків), встановлюється Кабінетом Міністрів України і переглядається в міру зростання середнього рівня заробітної плати (доходів) працівників, зайнятих в галузях економіки.

Постановою Кабінету Міністрів України за №1064 від 13.07.1998 встановлено максимальну величину фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів.

Таким чином, обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування запроваджено з 13.07.1998.

Частиною 1 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (далі - Угода) встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно з частиною 2 статі 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цим угоди.

Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (частина 3 статті 6 Угоди).

Статтею 3 Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не виробляються, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення встановлено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Враховуючи аналіз вказаних норм права та заявлені позовні вимоги суд зазначає, що обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування запроваджено з 13.07.1998.

Таким чином, на момент отримання позивачем заробітної плати в період його роботи в Російській Федерації з 01.07.2000 до 31.12.2002 та з 01.05.2004 до 31.07.2007, в Україні діяло обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення встановлено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Оскільки, пенсійне забезпечення громадян держав-учасників вказаної Угоди здійснюється по законодавству держави, на території якої вони проживають, то відповідно отримана позивачем заробітна плата на території Російської Федерації враховуються для обчислення пенсії в України, однак виходячи з 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в Україні.

Як наслідок, оскільки суд встановив, що при призначенні та перерахунку пенсії позивача відповідач врахував його заробіток згідно довідок ЗАО «Золотодобывающая компания «Полюс» Російської Федерації про заробітну плату за №№ 220, 221, 222 від 10.03.2015 та довідки ООО «Строительные инновации» Російської Фадерації за № 34 від 19.02.2014 за період з 01.07.2000 до 31.07.2007 з обмеженням, що не перевищує 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання сум відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то відсутні підстави для визнання бездіяльності протиправною щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії та зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії, з 11.04.2018, з врахуванням суми заробітку за період з 01.07.2000 до 31.12.2002 відповідно до довідок за №220, 221 від 10.03.2015 та за період з 01.05.2004 до 31.07.2007 відповідно до довідки за №34 від 19.02.2014, без обмежень заробітку.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими заявлені позовні вимоги, а тому в задоволенні позову потрібно відмовити.

Судових витрат, які підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у справі немає.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Калуського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (індекс 77304, вулиця Біласа і Данилишина, будинок 2, місто Калуш, Івано-Франківська область, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап'юк С.В.