Справа № 0640/3766/18
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Житомир справа № 0640/3766/18

категорія 10.2.4

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі: судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання рішення щодо відмови у перерахунку пенсії протиправним та його скасування,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 14.0.62018 № 38 щодо відмови у перерахунку його пенсії за віком із зарахуванням до стажу роботи в подвійному розмірі періоду з 01.01.2004 по 31.12.2016 на посаді лікаря - психіатра психіатричного, психоневрологічного диспансеру Новоград - Волинської міськрайТМО;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок його пенсії за віком з дня її призначення із зарахуванням стажу роботи на посаді лікаря - психіатра психіатричного, психоневрологічного диспансеру Новоград - Волинської міськрайТМО за період з 01.01.2004 у подвійному розмірі.

В обґрунтування пред'явлених позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що рішення відповідача від 14.06.2018 № 38 суперечить нормам ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання у справі на 21.08.2018.

Новоград - Волинським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області у строк, встановлений ухвалою суду, направлено до суду відзив на позовну заяву, з проханням відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти пред'явлених позовних вимог відповідач стверджує, що стаж позивача обчислений вірно, з урахуванням всіх норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Судове засідання в справі відкладено до 20.09.2018 у зв'язку з неявкою належним чином уповноваженого представника відповідача.

В судове засідання позивач та представник відповідача не прибув, хоча про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином. Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі. Від представника Новоград - Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Також у клопотанні вказано, що відповідач проти позовних вимог заперечує.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом постановлено протокольну ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 29 січня 2015 року перебуває на обліку в Новоград-Волинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

З 29.01.2017 проведено перерахунок його пенсії як працюючому пенсіонеру.

У червні 2018 року, дізнавшись, що для визначення основного розміру пенсії за віком у подвійному розміру було зараховано лише стаж його роботи до 01.01.2004, позивач звернувся до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку із зарахуванням до стажу в подвійному розмірі періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2016 на посаді лікаря - психіатра психоневрологічної служби та психоневрологічного диспансеру дорослої поліклініки Новоград - Волинської міськрайТМО.

14 червня 2018 року Новоград - Волинським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення № 38, яким відмовлено в перерахунку пенсії щодо зарахування стажу в подвійному розмірі з 01.01.2004 по 31.12.2016.

Позивача про прийняте рішення повідомлено листом від 14.06.2018 № 2185/03.1 та додатково зазначено, що стаж обчислений вірно, з урахуванням всіх норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Одночасно відповідачем указано, що стаж роботи з 01.08.1978 по 19.08.1979 в Житомирській обласній психіатричній лікарні та з 25.12.1981 по 31.12.2003 в Новоград - Волинській міськрай ТМО на посаді лікаря психіатра психоневрологічної служби та психіатричного диспансеру дорослої поліклініки зарахований в подвійному розмірі на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", який діяв до 01.01.2004.

Стаж роботи з 01.01.2004 зарахований відповідно даних, які містяться в системі персоніфікованого обліку, з посиланням на ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності з 01.01.2004.

ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням відповідача та вважаючи, що стаж роботи з 01.01.2004 по 31.12.2016 на посаді лікаря - психіатра повинен бути зарахований у подвійному розмірі, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 46 Основного Закону визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В силу приписів частини першої статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно зі абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Матеріалами справи підтверджено, що з 01.08.1978 по 19.08.1979 позивач працював в Житомирській психіатричній лікарні та з 25.12.1981 та після виходу на пенсію за віком (29.01.2015) працює на посаді лікаря - психіатра психоневрологічної служби та психіатричного диспансеру дорослої поліклініки Новоград-Волинського міськрайонного територіального медичного об'єднання.

Пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах установлені статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII.

Положеннями статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) було передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про зарахування стажу роботи), робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

В силу приписів статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров'я від 19.11.1992 № 2801-XII (зі змінами та доповненнями), заклад охорони здоров'я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

У розумінні статті 1 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000 № 1489-III, психіатричний заклад - психоневрологічний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад, центр, відділення тощо всіх форм власності, діяльність яких пов'язана з наданням психіатричної допомоги.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (зі змінами та доповненнями) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (зі змінами та доповненнями), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як видно із копії трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (записи за 23.12.1991, 12.02.1992, 02.07.2008, 30.06.2009), позивач у спірний період (з 01.01.2004 до 31.12.2016) працював на посаді завідуючого психіатричного диспансеру дорослої поліклініки Новоград - Волинської міськрай ТМО, який в подальшому перепрофільований у психоневрологічний диспансер поліклініки консультативно - діагностичної допомоги міськрай ТМО. Позивачу присвоєно кваліфікаційна категорія за спеціальністю психіатрія.

Отже, період роботи позивача, зокрема з 01.01.2004 до 31.12.2016, у закладі з надання психіатричної допомоги є підтвердженим.

Наведене відповідачем під сумнів не ставилося та не заперечувалося.

Системно проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що період роботи позивача на посаді завідуючого психіатричного диспансеру дорослої поліклініки Новоград - Волинської міськрай ТМО, який в подальшому перепрофільований у психоневрологічний диспансер поліклініки консультативно - діагностичної допомоги міськрай ТМО, під час призначення йому пенсії за віком належав до зарахування до його трудового стажу у подвійному розмірі в силу вимог статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

При цьому суд наголошує, що вимоги статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII є чинними, неконституційними визнані не були, відтак пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах, передбачені цієї статтею, надаються працівнику закладу охорони здоров'я під час призначення пенсії як до так і після 01.01.2004.

Таким чином, суд вважає, що посилання відповідача в листі від 14.06.2018 на те, що пільговий стаж позивача за період після 01 січня 2004 року не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є хибними. Вказаний Закон жодних обмежень щодо застосування ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії не містить.

Суд звертає увагу на те, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, 8, частиною 2 статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що період роботи позивача з 01.01.2004 до дати призначення пенсії за віком безпідставно відповідачем не зараховано у подвійному розмірі до його страхового стажу.

Відтак, рішення відповідача від 14.06.2018 № 38 в частині відмови в перерахунку пенсії позивача у зв'язку із зарахуванням стажу в подвійному розмірі з 01.01.2004 по 28.01.2015 слід скасувати як протиправне.

Разом з цим, суд відмовляє позивачу у визнанні протиправним та скасуванні рішення відповідача від 14.06.2018 № 38 щодо відмови у перерахунку пенсії за віком із зарахуванням до стажу роботи у подвійному розмірі періоду роботи після призначення пенсії за віком, зважаючи на таке.

Відповідно до приписів частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV, періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що період роботи позивача у закладі з надання психіатричної допомоги після призначення пенсії за віком, тобто після 29.01.2015, зараховується до страхового стажу в одинарному розмірі.

Також, під час вирішення даної справи, суд ураховує, що положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та враховуючи те, що трудова книжка із внесеними записами щодо періоду роботи з 01.01.2004 по дату призначення пенсії за віком надавалася позивачем разом із заявою про призначення такої пенсії, тобто зазначені обставини були відомі відповідачу, проте вказаний період зараховано в одинарному обчисленні, суд вважає за необхідне, з метою відновлення порушених прав позивача, зобов'язати Новоград-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 29 січня 2015 року із зарахуванням до його страхового стажу періоду роботи на посаді лікаря - психіатра психіатричного, психоневрологічного диспансеру Новоград - Волинської міськрай ТМО з 01.01.2004 по день призначення пенсії в подвійному розмірі.

Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Відповідно до положення статті 139 КАС України, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 704,80 грн сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Новоград - Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Єрьоменка, 16, м. Новоград-Волинський, Житомирська область,11708, ) № 38 від 14.06.2018 в частині відмови в перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,11700, РНОКПП НОМЕР_1) із зарахуванням стажу в подвійному розмірі з 01.01.2004 до дати призначення пенсії.

Зобов'язати Новоград-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Єрьоменка, 16, м. Новоград-Волинський, Житомирська область,11708, ) здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,11700, РНОКПП НОМЕР_1) з 29 січня 2015 року із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи на посаді лікаря - психіатра психіатричного, психоневрологічного диспансеру Новоград - Волинської міськрай ТМО з 01.01.2004 по день призначення пенсії в подвійному розмірі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Єрьоменка, 16, м. Новоград-Волинський, Житомирська область,11708, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,11700, РНОКПП НОМЕР_1) 704,80 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко