Справа № 160/7401/18
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2018 року Справа №160/7401/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку загального позовного провадження (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -
03.10.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 21.09.2018 року ВП №56959693, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
05.10.2018 року ухвалою суду зазначений адміністративний позов було залишено без руху, у зв'язку із несплатою позивачем судового збору за подання даного адміністративного позову (а.с. 15).
17.10.2018 року позивачем було усунуто недоліки адміністративного позову в строк, визначений Кодексом адміністративного судочинства України, шляхом надання оригіналу платіжного доручення про сплату судового збору (а.с. 4, 19).
18.10.2018 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі №160/7401/18 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.11.2018 року о 10:30 год. (а.с. 2).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей", Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", №947 від 18.11.2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 за період з 01.01.2016 року. Так, 10.08.2018 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №804/374/18 від 13.07.2018 року. На виконання вказаної постанови позивач листом повідомив державного виконавця про фактичне добровільне виконання рішення суду, а саме: про здійснення перерахунку пенсії та виплату перерахованої суми пенсії за період з 01.01.2018 року по 30.04.2018 року, а щодо виплати перерахованої суми пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року було зазначено, що вона буде виплачена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21 лютого 2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Проте, не враховуючи отриману інформацію про добровільне виконання рішення суду, державним виконавцем 21.09.2018 року винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання без поважних причин боржником рішення. Позивач не погоджується із зазначеної постановою про накладення штрафу та вважає, що при її винесенні державним виконавцем було порушено приписи ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки істотною умовою накладення штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин, в той час як позивачем судове рішення виконане з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №103 в тій частині, в якій було передбачено та профінансовано проведення перерахунку пенсій військовослужбовцям державою, і тому зі сторони позивача відсутнє невиконання рішення суду з неповажних причин.
05.11.2018 року на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов, у якому представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем рішення суду виконано частково. Відповідач вважає, що всупереч ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем самостійно розстрочено виконання рішення суду у частині виплати нарахованих коштів. Крім того, відповідач зазначає, що у позивача, який є боржником у виконавчому провадженні №56050779 відсутні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тому позивач зобов'язаний здійснити виплату за вказаним перерахунком у повному обсязі у примусовому порядку, а не у добровільному порядку за приписами постанови Кабінету Міністрів України №103 (а.с. 24-27).
Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 09.11.2018 року звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за відсутності представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (а.с. 41).
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 05.11.2018 року звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи без участі державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 39).
З урахуванням зазначених клопотань сторін про розгляд справи за їх відсутності, наявності достатніх доказів у матеріалах справи для вирішення спору по суті заявлених вимог, суд ухвалив на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 Кодексу адміністративного судочинства України закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті та відповідно до ч. 7 ст. 180 Кодексу адміністративного судочинства України було вирішено здійснити розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.
Згідно ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи наведені норми процесуального права, клопотання представника позивача і відповідача про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Як встановлено судом із наявних в матеріалах справи документів, 07.08.2018 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 18.04.2018 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №804/374/18 (а.с. 29-30).
Так, на виконання зазначеної заяви, 10.08.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Клименко Н.О. було відкрито виконавче провадження ВП №56959693 з виконання виконавчого листа від 18.04.2018 року виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №804/374/18 про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей", Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", №947 від 18.11.2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268» за період з 01.01.2016 року, що підтверджується копією відповідної постанови, наявної у матеріалах справи (а.с. 33)
21.09.2018 року державним виконавцем було винесено постанову ВП №56959693 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області штрафу у розмірі 5100,00 грн. (а.с. 37).
Отже, спір між сторонами виник з приводу винесення постанови про накладення штрафу за невиконання боржником без поважних причин рішення суду.
Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404).
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною 4 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Статтею 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №1404, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404 передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За приписами ч. 5 ст. 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону №1404, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 19 №1404, сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Частиною 4 статті 18 Закону №1404 встановлено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (п. 16 ч. 3 ст. 18 №1404-VIII).
Згідно з приписами частин 1, 2 статті 63 Закону №1404, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Частиною 1 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
З вищевказаних норм вбачається, що невиконання боржником рішення без поважних причин у визначений строк є підставою для накладення на боржника штрафу.
Крім того, питання виконання судових рішень неодноразово було предметом розгляду Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у Рішенні від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" Суд наголосив: "... пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ до суду, тобто право подати позов щодо цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б примарним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби ст. 6 Конвенції, детально описуючи процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити ст. 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".
Таким чином, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною згідно із Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року.
Отже, виконання рішення є обов'язкової стадією судового розгляду справи і повинно виконуватися у строки, визначені чинним законодавством і обсягах, зазначених таким рішенням. Є недопустимим самостійне трактування змісту рішення та його виконання у непередбачений у рішенні порядку та на власний розсуд, зокрема часткового виконання рішення суду з підстав, передбачених підзаконним нормативним актом.
Процесуальним законодавством, зокрема приписами статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено можливість звернення сторони із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення у разі виникнення підстав, які об'єктивно позбавляють боржника виконати рішення у повному обсязі та у встановлені строки.
Проте, як встановлено судом, позивач із відповідною заявою до суду не звертався, а виконав рішення на власний розсуд і в порядку що не передбачений рішенням суду.
Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вимоги виконавчого документа у встановлений законом строк в повному обсязі виконані не були, у зв'язку з чим на позивача (боржника) постановою державного виконавця від 21.09.2018 року накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду від 18.04.2018 року.
Доводи представника позивача щодо обґрунтованості невиплати у повному обсязі нарахованої ОСОБА_2 суми за виконавчим листом, що зумовлена наявністю постанови КМУ № 103 від 21.02.2018 року, якою було визначено порядок проведення перерахунку пенсій особам начальницького і рядового складу внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, суд вважає необґрунтованими та помилковими, з огляду на наступне.
За приписами пункту 1 постанови Кабінету міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Таким чином, вказана постанова встановлює обов'язок здійснення відповідного перерахунку, та як наслідок порядок його виплати.
За викладених обставин застосування приписів постанови №103 є безпідставним та суперечить вимогам спеціального Закону України «Про виконавче провадження», який регулює порядок примусового виконання судового рішення.
Також є безпідставними посилання позивача щодо необхідності застосування правової позиції Верховного Суду України, оскільки відсутність фінансування позивача не доведена документально, не надано доказів вчинення будь-яких дій на отримання фінансування для виконання судового рішення.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Так, позивачем не були надано суду доказів, які б свідчили про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 року в повному обсязі.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що, накладаючи штраф постановою від 21.09.2018 року на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для вирішення питання стосовно повернення судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Судове рішення складено в повному обсязі 15.11.2018 року.

Суддя Н.Є. Сліпець