Справа № 752/8420/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

14 листопада 2018 року № 752/8420/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Калужського Д.О., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні без проведення судового засідання та виклику сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Начальника відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_2

2. Головного спеціаліста Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації Козачук Ірини Олексіївни

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

25.04.2018 ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) (далі - позивачка або ОСОБА_1 ) подала на розгляд Голосіївським районним судом міста Києва позов до начальника відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_2 (адреса: 03039, м. Київ, Голосіївський просп. 42) (надалі відповідач-1 або ОСОБА_2 ) та Головного спеціаліста Голосіївської районної в місті Києві Державної адміністрації Козачук Ірини Олексіївни (адреса: 03039, м. Київ, Голосіївський просп. 42) (по рішенню відповідач-2 або ОСОБА_3 ), у якому просить суд:

- скасувати рішення про відмову в реєстрації місця проживання від 18.04.2018 та поновити терміни протягом яких позивач повинен зареєструвати своє місце проживання;

- визнати дії суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати центр надання адміністративних послуг зареєструвати позивача по місцю проживання на підставі договору оренди житла за адресою: АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати відповідача сплатити компенсацію за відрив від звичайних занять за кожен календарний день, починаючи з 19.04.2018.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначила, що 10.04.2018 отримала посвідку на постійне проживання із датою видачі 21.03.2018. На виконання п. 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 за № 207, позивачка звернулась з необхідним пакетом документів до центру надання адміністративних послуг Голосіївського району для реєстрації місця проживання, однак двічі отримала відмову (за заявами від 12.04.2018 та 17.04.2018). Позивачка вважає протиправною відмову відповідачів від 18.04.2018, оскільки надала документ, що підтверджує право на проживання в квартирі АДРЕСА_3 , а саме договір найму житла.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.05.2018 справу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2018 (суддя Пащенко К.С.) позовну заяву залишено без руху.

Позивачкою усунуто недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2018 (суддя Пащенко К.С.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 752/8420/18; постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

08.08.2018 через канцелярію Окружного адміністративного суду м. Києва від Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації надійшов відзив № 41 від 07.08.2018 на позовну заяву ОСОБА_1 у якому зазначається, що копія договору оренди житла, яка була серед пакету документів від 17.04.2018, не завірена належним чином, а тому був відсутній факт належності підписів власника ОСОБА_4 та наймача ОСОБА_1 . Також серед документів було відсутнє свідоцтво про право власності на квартиру. Таким чином, із наданих 17.04.2018 позивачем документів не можливо було встановити достовірність підписів осіб, які уклали договір оренди житла та враховуючи відсутність правовстановлюючого документу на квартиру власника квартири АДРЕСА_3 . За наведених обставин, ОСОБА_1 правомірно відмовлено у реєстрації місця проживання н підставі ст. 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

17.08.2018 позивачка подала через канцелярію Окружного адміністративного суду м. Києва відповідь на відзив, у якому вказує, що для проведення реєстрації місця проживання вона подавала оригінал договору оренди житла, а не копію. Крім того, в силу приписів ст. 811 Цивільного кодексу України договір оренди житла укладається в письмовій формі та не вимагає обов`язкового нотаріального посвідчення. Позивачка вважає безпідставними доводи відповідачів щодо ненадання нею документа, що підтверджує право власності ОСОБА_4 на квартиру, оскільки відповідні документи знаходилися у відділі з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації та відповідачі мали змогу їх переглянути, так як були надані ОСОБА_1 при подачі першої заяви 12.04.2018.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як видно з матеріалів справи, 13.04.2018 до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації згідно акту приймання-передачі адміністративних справ від відділу (центру) надання адміністративних послуг надійшов пакет документів стосовно реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Пакет наданих документів містив: заяву про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , яка була написана нею власноручно; копія свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 ; копію паспорта ОСОБА_4 ; квитанцію про сплату адміністративного збору. Крім того, у заяві позивачки був зазначений термін реєстрації її місця проживання, а саме з 12.04.2018 по 11.05.2018.

З огляду на те, що заява про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 була написана у довільній формі та не відповідала п. 6 Правил реєстрації місця проживання № 207, а також містила термін реєстрації місця проживання, що не передбачено чинним законодавством України, головним спеціалістом відділу з питань реєстрації місця проживання Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації Козачук І.О. було надано відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_1

18.04.2018 до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації згідно акту приймання-передачі адміністративних справ від відділу (центру) надання адміністративних послуг надійшов пакет документів стосовно реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Серед переліку документів, які надійшли для реєстрації місця проживання ОСОБА_1 були наявні: заява про реєстрацію місця проживання за формою, наведеною у додатку 6 Правил реєстрації місця проживання № 207; копія договору найму (оренди) житла; копія паспорта ОСОБА_1 ; квитанція про сплату адміністративного збору; копія картки реєстрації ОСОБА_1 .

У зв`язку з тим, що позивачкою була подана копія договору найму (оренди) житла, яка ніким не завірена, та відсутнє свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на квартиру та/або згода власника житла на реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 , головним спеціалістом відділу з питань реєстрації місця проживання Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації Козачук І.О. було надано відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .

У позові ОСОБА_1 зазначає, що 23.04.2018 звернулась до начальника центру надання адміністративних послуг Голосіївського району ОСОБА_2 з проханням роз`яснити причину відмови за її заявою від 18.04.2018, на що отримала відповідь, що відмова у реєстрації місця проживання зумовлена неможливістю встановити факт того, що наймодавець ОСОБА_4 є єдиним власником житла.

Позивачка вважає, що відмова відповідачів від 18.04.2018 є протиправною, тому звернулась до суду із відповідним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон № 1382-IV), Цивільним кодексом України (нижче ЦК України), постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» (в подальшому Правила № 207), та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Згідно ст. 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 Конвенції до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

В силу приписів ст. 6 Закону № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Правила № 207 визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Пунктами 3-4 Правил № 207 визначено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.

Згідно із пунктами 8, 9 зазначених Правил, документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги».

Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Відповідно до пункту 11 Правил № 207, орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Аналогічні приписи містяться у ст. 9-1 Закону № 1382-IV, згідно якої орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України (в рішенні ЦК України), місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, головний спеціаліст відділу з питань реєстрації місця проживання Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації Козачук І.О. 18.04.2018 відмовила ОСОБА_1 у реєстрації її місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки позивачка подала ніким не завірену копію договору найму (оренди) житла та не надала свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на зазначену квартиру.

Однак, суд вважає зазначені відповідачами підстави відмови необґрунтованими.

В силу приписів ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Договір найму житла укладається у письмовій формі (ст. 811 ЦК України).

Положеннями чинного законодавства України не передбачено нотаріальне чи будь-яке інше посвідчення договору найму (оренди) житла, на відміну від договору оренди житла з викупом. Так само ані Закон № 1382-IV, ані Правила № 207 не містять застереження стосовно обов`язкового засвідчення копії документа, що підтверджує право особи на проживання в житлі.

За правилами пункту 19 Правил № 207, працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві.

Отже, до повноважень працівника органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг не належить перевірка достовірності документів, поданих особою для реєстрації місця проживання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про невмотивованість тверджень відповідачів щодо необхідності подання ОСОБА_1 завіреної копії договору найму (оренди) житла.

Щодо неподання позивачкою свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , то суд вважає такі підстави для відмови у реєстрації місця проживання невмотивованими, оскільки як свідчать матеріали справи та не оспорюється сторонами, при поданні ОСОБА_1 аналогічної заяви до центру надання адміністративних послуг 12.04.2018 нею подавалось свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на квартиру.

Враховуючи те, що повторну заяву ОСОБА_1 подала 18.04.2018, тобто через шість днів після першої (12.04.2018), а також те, що рішення по двом заявам позивачки приймала головний спеціаліст відділу з питань реєстрації місця проживання Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що остання була обізнана з документами, які позивачка подавала вперше, відтак ознайомлена із свідоцтвом про право власності наймодавця ОСОБА_4 на квартиру.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Входячи з наведених положень процесуального закону, суд приходить до висновку, що рішення від 18.04.2018 про відмову ОСОБА_1 в реєстрації місця проживання не відповідає критеріям, визначеним у статті 2 КАС України.

За частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При вирішенні даного спору суд враховує, що ОСОБА_1 двічі подавала документи через центр адміністративних послуг, на що отримувала відмови, у зв`язку із чим вважає за необхідне задовольнити частко позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення головного спеціаліста відділу реєстрації місця проживання Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_3 від 18.04.2018 про відмову ОСОБА_1 у реєстрації місця проживання та зобов`язати відділ реєстрації місця проживання Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації здійснити реєстрацію місця проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_2 .

В частині позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача сплатити компенсацію за відрив від звичайних занять за кожен календарний день починаючи з 19.04.2018, суд виходить з такого.

Згідно з статтею 135 КАС України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 № 590 передбачено, що компенсація за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові у зв`язку з явкою до суду обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

При цьому, відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення підлягають лише витрати, які є документально підтвердженими та безпосередньо пов`язаними із реалізацією особою права на захист шляхом звернення до суду. При цьому, сторона, яка заявляє до відшкодування ці витрати, зобов`язана довести належними та допустимими доказами обґрунтованість цих витрат, зокрема їх розмір.

Зважаючи на те, що позивачка не надала суду розрахунок фактичних годин відриву від звичайних занять та будь-які належні і допустимі докази, які б свідчили про обґрунтованість цієї позовної вимоги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивачки компенсації за відрив від звичайних занять.

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

За правилами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

У відповідності до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Беручи до уваги зазначені правові положення законодавства та обставини цієї справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість рішення відповідача-2 від 18.04.2018 про відмову позивачці у реєстрації місця проживання на підставі договору найму (оренди) житла, а також невмотивованість підстав для такої відмови. Відповідачі не довели правомірності своїх дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, за висновками суду, вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, як то відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255, 257-263 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення головного спеціаліста відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації Козачук Ірини Олексіївни від 18.04.2018 про відмову ОСОБА_1 в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

3. Зобов`язати відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (адреса: 03039, м. Київ, просп. Голосіївський, 42, каб. 105, 110) здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

4. В іншій частині позову відловити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 939,74 грн. (дев`ятсот тридцять дев`ять гривень 74 копійки) судового збору згідно квитанції від 18.06.2018 № 854/з20.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.
Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва."

Суддя К.С. Пащенко