Справа № 1340/4389/18
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/4389/18
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

14 листопада 2018 року

зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Харів М.Ю.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у підготовчому засіданні питання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області про визнання протиправними та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

24.09.2018 до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, в якому позивачі просять суд:

- визнати протиправним та скасувати п.7 рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №99 від 26.04.2018;

- визнати протиправним та скасувати п.7.1 рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №99 від 26.04.2018.

Ухвалою від 28.09.2018 суд залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 25.10.2018 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

У судовому засіданні суд поставив на вирішення питання щодо закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства України.

Представник позивачів в судовому засіданні проти закриття провадження у справі не заперечив.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлявся про дату, час і місце його проведення. Клопотань про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі необхідно закрити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

За змістом наведених приписів участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим і розглядати його за правилами адміністративної юрисдикції. Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, суд повинен з'ясовувати, у зв'язку з чим він виник, і за захистом яких прав чи інтересів особа звернулася до суду.

Предметом спору у справі є визнання протиправним та скасування п.7 рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №99 від 26.04.2018, яким у зв'язку з втратою права на першочергове забезпечення житлом, виключено з списку першочерговості сім'ю гр. ОСОБА_2 та рахуючи надалі сім'ю в складі 2 особи на загальній черзі та п.7.1 рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №99 від 26.04.2018, яким у зв'язку з вибуттям на постійне місце проживання до іншого населеного пункту знято з квартирного обліку за місцем проживання ОСОБА_3, яка перебуває на квартирному обліку, як членів сім'ї ОСОБА_2, з 16.03.2006 на загальній черзі та в списку першочерговості.

Тобто, позовні вимоги спрямовані на захист цивільних прав та інтересів позивачів, що виникають із житлових правовідносин.

Заявлені позовні вимоги відповідають способам захисту цивільних прав та інтересів, визначеним частиною другою статті 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України.

Відповідно до ч. 1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Обраний у цій справі спосіб захисту стосується визнання незаконним рішення органу державної влади індивідуальної дії, яке, на думку позивачів, суперечить актам цивільного законодавства, а саме: приписам Житлового кодексу Української РСР, Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини.

Таким чином, якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення її цивільних прав чи інтересів або пов'язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

З огляду на те, що спірні правовідносини пов'язані із захистом порушених житлових прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постановах Великої палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №2-а/87/11 та від 15.05.2018 у справі №755/8749/16-ц.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру.

У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21.02.1975, заява № 4451/70 § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatisрішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17.01.2012, заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у п.24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у п.1 ст.6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Вказане зумовлює висновок суду про закриття провадження у справі.

Водночас, суд вважає за необхідне роз'яснити, що відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 248, 283 КАС України, суд -

у х в а л и в :

провадження у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області про визнання протиправними та скасування рішення закрити.

Роз'яснити позивачам, що справа підлягає розгляду та вирішенню місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Повернути з державного бюджету на користь ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 сплачений судовий збір на суму 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп. з бюджету.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена і підписана 19.11.2018.

Суддя А.Г. Гулик