Справа № 814/957/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/957/18

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1.

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного сільськогосподарського підприємства «Корпорація України» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2018 року Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернулось з позовом до приватного сільськогосподарського підприємства «Корпорація України», в якому просило стягнути з відповідача 53072,22 грн. заборгованості, зокрема, 53040,40 грн. адміністративно-господарських санкцій за не виконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2017 рік та 31,82 грн. пені за порушення термінів самостійної сплати адміністративно-господарських санкцій

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2017 році відповідач не працевлаштував осіб з інвалідністю відповідно до нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у зв'язку з чим до нього застосована адміністративно-господарська санкція, та в результаті її несвоєчасної сплати нарахована пеня.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року, ухваленим в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, відмовлено у задоволенні позовних вимог Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Не погоджуючись з рішення суду, Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки законодавством, яким врегульовані спірні правовідносини передбачає вжиття роботодавцем заходів з працевлаштування осіб з інвалідністю в рахунок нормативу на засадах самостійності, тобто без сторонньої допомоги. За таких обставин апелянт вважає, що інформування відповідачем органів працевлаштування про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю протягом 2017 року шляхом подання звітів форми №3-ПН, не є самостійним пошуком та підбором осіб з інвалідністю, тобто відповідач не виконував вимоги закону. При цьому апелянт послався на п. 4.2 Рекомендацій ВАСУ від 14.04.2008 року № 07.2-10/2 «Про деякі питання практики застосування адміністративними судами законодавства про забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування».

Також апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність вини відповідача в порушені нормативу, оскільки в силу п. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Приватне сільськогосподарське підприємство «Корпорація України» письмового відзиву на апеляційну скаргу не надало.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач протягом 2017 року подавав щомісячно до Первомайського міськрайонного центру зайнятості Звіти форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», в яких зазначено, про наявність 1 вакансії - обліковець, яка може бути зайнята інвалідом, також зазначена обставина підтверджується листом Первомайської міськрайонної філії Миколаївського обласного центру зайнятості № 04-238 від 29.03.2018 року (а.с. 32-56).

Крім того, 12.02.2018 року відповідачем до апелянта подана звітність «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів» форми № 10-ПІ за 2017 рік, в якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу - 25, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0, кількість інвалідів - штатних працівників, повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» складає 1 (а.с. 13).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вжито всі заходи для працевлаштування штатних працівників, яким встановлено інвалідність, а тому відсутні підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (тут і далі в редакції чинній у 2017 році) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

За змістом частин 2 та 3 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів; самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Частинам 9 та 10 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Таким чином, виходячи з наведених вимог закону, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах цього суду від 31.10.2018 року у справі № 812/1136/18 (ЄДРСР № 77537704) від 11.09.2018 року ц справі № 812/1127/18 (ЄДРСР № 76380739), від 21.08.2018 року у справі 3 804/6950/15 (ЄДРСР № 760035440), та з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, в постановах цього суду від 02 квітня 2013 року у справі №21-95а13, від 16 квітня 2013 року у справі №21-81а13.

Відповідно до листа Первомайської міськрайонної філії Миколаївського обласного центру зайнятості № 04-217 від 26.03.2018 року, направленого на адресу апелянта, до відповідача у 2017 році були видані 23 направлення на вакансію «обліковець» проте всі особи відмовились від працевлаштування. При цьому кількість відмов самого підприємства у працевлаштуванні інвалідів становить -0 (а.с. 14).також відповідно до листа Первомайської міськрайонної філії Миколаївського обласного центру зайнятості № 04-238 від 29.03.2018 року направленого на адресу відповідача (а.с. 56) підприємство окрім подання звітів, додатково брало участь у засіданні круглого столу на тему «Надання соціальної допомоги особам з обмеженими фізичними можливостями, та у ярмарку вакансій для осіб з інвалідністю на якій представник відповідача презентував своє підприємство, інформував запрошених інвалідів про наявність вакансій для осіб з обмеженими фізичними можливостями, умови праці, заробітну плату на інше.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина 2 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»).

Таким чином, при розгляді справи суд першої інстанції правильно встановив, що протягом 2017 року відповідач подавав щомісячно до центру зайнятості Звіти форми 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», в яких зазначав, про наявність 1 вакансії, яка може бути зайнята інвалідом, що підтверджено матеріалами справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції проте, що відповідач створив робоче місце для працевлаштування інваліда та надавав інформацію до місцевого центру зайнятості у відповідності до норм чинного законодавства. Також апеляційний суд зазначає, що відповідач вчинив інші дії, спрямовані на працевлаштування особи з інвалідністю (а.с. 56), в той час як апелянт ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав належних та допустимих доказів того, що відповідач відмовляв у працевлаштуванні хоча б одній особі з обмеженими можливостями (інваліду), яка до нього звернулася, або що центром зайнятості направлялися відповідні особи-інваліди, але не були працевлаштовані з вини відповідача.

Відповідно до частин першої та другої статті 218 Господарського кодексу Україні, підставою настання господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб'єкта господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що приватним сільськогосподарським підприємством «Корпорація України» було вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів у необхідній кількості, та, відповідно, проінформовано центр зайнятості про наявні вакансії, а тому воно не може бути притягнуте до відповідальності за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, або за відмову у працевлаштуванні, яка висловлена особами з інвалідністю, що були направлені центром зайнятості.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення підприємством вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (закон в редакції чинній з 20.01.2018 року), що виразилося у несвоєчасній сплаті адміністративно-господарських санкцій, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об'єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного сільськогосподарського підприємства «Корпорація України» про стягнення адміністративно-господарських санкцій залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 15.11.2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3