Справа № 333/3748/17(2-а/333/198/17)
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2018 року

Київ

справа №333/3748/17(2-а/333/198/17)

адміністративне провадження №К/9901/3212/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шарапи В.М.,

суддів - Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Боровікової А.І. від 29 серпня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Кругового О.О. (головуючий), суддів: Прокопчук Т.С., Чепурнова Д.В. від 8 листопада 2017 року у справі за позовом Комунарського районного відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

1. У липні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом у якому просив:

1.1 примусово видворити за межі України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

2. Комунарський районний суд м. Запоріжжя постановою від 29 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року позов задовольнив. Примусово видворив за межі України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Клопотання про затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні задовольнив.

2.1 При цьому суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що примусовому видворенню передують дві обставини: прийняття рішення про примусове повернення, яке відповідає усім вимогам чинного законодавства та встановленій формі і ухилення від виїзду після прийняття такого рішення. Обов'язок щодо прийняття рішення про примусове повернення позивачем виконано. Оскільки відповідач порушив строк перебування на території України, не має відповідних документів для проживання, не виконав адміністративне стягнення накладене за здійснення адміністративного правопорушення, не виконав рішення про примусове повернення, тому має бути примусово видворений з України.

3. Судами попередніх інстанцій встановлено:

3.1 27 вересня 2015 року відповідач прибув на територію України з Російської Федерації, при собі мав паспорт серії Р37286635 виданий Міністерством внутрішніх справ Республіки Азербайджан. Відповідно до пояснення відповідача, він перебуває у шлюбі з громадянкою України, однак до відділу міграційної служби за місцем проживання з питання оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну не звертався.

3.2 25 березня 2016 року Комунарським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області у відношенні відповідача був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

3.3 25 березня 2016 року начальником Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

3.4 Постанову про накладання адміністративного стягнення відповідач не оскаржував. У встановлені строки штраф не сплатив.

3.5 25 березня 2016 року Комунарським РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області було прийнято рішення №3 про примусове повернення з України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач отримав другий примірник рішення про його примусове повернення та зобов'язався виїхати за межі України не пізніше 23 квітня 2016 року.

3.6 Запорізьку місцеву прокуратуру №2 Запорізької області було повідомлено про прийняття рішення про примусове повернення відповідача.

3.7 Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2016 року відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 Кримінального Кодексу України, та призначено покарання у вигляді штрафу. 22 вересня 2016 року вирок набув законної сили.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

4. Не погоджуючись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій, громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати зазначені рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

5. На обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив, що позивачем не було доведено фактів ухилення скаржника від виконання рішення про примусове повернення, перешкоджання проведення процедури видворення, існування ризику його втечі. Крім того, відповідач вказує на відсутність законних підстав для затримання з поміщенням в пункт тимчасового тримання.

6. Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

7. На обґрунтування відзиву зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій вирішили спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права на підставі всебічно з'ясованих обставин справи, а тому підстави для їх скасування чи зміни - відсутні.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції

8. Загальна декларація прав людини від 10 грудня 1948 року

Стаття 29

"…2. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві".

9. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція):

Стаття 5 Право на свободу та особисту недоторканність

"1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

&lС;…&?я; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції".

10. Закон України від 22 вересня 2011року №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон №3773-VI):

10.1 Стаття 26. Примусове повернення іноземців та осіб без громадянства

"1. Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

4. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

…5. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення".

10.2 Стаття 30. Примусове видворення іноземців та осіб без громадянства

"1. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Позов про примусове видворення не подається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України".

10.3 Стаття 31. Заборона щодо примусового повернення чи примусового видворення

або видачі чи передачі іноземця та особи без громадянства

"1. Іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки".

11. Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин)

11.1 Частина друга статті 183-7 У разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

12. Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Інструкція)

12.1 Пункт 2.2. розділу II при примусовому видворенні територіальні органи, територіальні підрозділи ДМС, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) та органи СБУ невідкладно готують рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з наступним повідомленням щодо рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом 24 годин прокурора і розміщують іноземців, які не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або стосовно яких прийнято адміністративним судом рішення про їх примусове видворення з України, або якщо вони прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію або не мають законних підстав для перебування на території України, у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги

13. Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

14. Аналіз зазначених норм права у цій справі дає підстави вважати, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинно передувати прийняття рішення компетентним органом про примусове повернення і невиконання іноземцем або особою без громадянства такого рішення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що останній ухилятиметься від його виконання. Рішення про примусове повернення, може бути оскаржено до суду.

15. Як встановили суди попередніх інстанцій, громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_2 знаходиться на території України з порушенням правил перебування.

16. 25 березня 2016 року Комунарським РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області було прийнято рішення №3 про примусове повернення з України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

17. Рішення про примусове повернення відповідачем не оскаржено та, відповідно, не становить предмет спору у даній справі.

18. Не можуть бути прийнятними доводи відповідача про недоведеність позивачем факту ухилення його від виконання рішення про примусове повернення, перешкоджання проведення процедури видворення, існування ризику його втечі. Вказане спростовується встановленими судами першої та апеляційної інстанцій фактами невиконання відповідачем в установлений строк без поважних причин рішення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про примусове повернення з України, відсутності оскарження зазначеного рішення, невчинення скаржником жодних дій з легалізації на території України, проживання на території України незаконно на підставі підробленої посвідки, притягнення відповідача до адміністративної та кримінальної відповідальності на території України.

19. Також, на відповідача не поширюються заборони, передбачені частиною першою статті 31 Закону №3773-VI щодо примусового повернення чи примусового видворення.

20. За вказаних обставин у судів були достатні та обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення за межі України та буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, що відповідно до частини другої статті 183-7 КАС України є підставою для його затримання. З такими висновками погоджується Суд касаційної інстанції.

21. Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій у справі, якими доводи скаржника відхилено.

22. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України; у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).

23. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

24. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

25. Колегія суддів касаційної інстанції вважає викладені в касаційній скарзі доводи безпідставними, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що підстави для зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

26. Касаційну скаргу громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

27. Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року залишити без змін.

28. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич ,

Судді Верховного Суду