Справа № 815/2494/18
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2494/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за уточненим позовом ОСОБА_1 (вх.№29356/18) до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

1. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу грошову компенсацію за не отримане речове майно у сумі 51555 грн. 81 коп.;

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок та виплатити позивачу грошову компенсацію за 25 діб невикористаної щорічної відпустки.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок і виплатити позивачу середню заробітну плату за весь час затримки невиплати коштів при звільненні.

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу завдану матеріальну шкоду (упущену вигоду) у сумі 17910 грн. 07 коп.

Ухвалою від 30 травня 2018 року позов ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії залишено без руху та позивачу надано 10-денний строк на усунення недоліків позовної заяви з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалою від 22 червня 2018 року судом поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії та прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 від 07.06.2018 року. Відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне.

26.12.2017 року позивач був звільнений з лав ЗС України згідно наказу № 267 від 26.12.2017 року та йому була нарахована грошова компенсація за не отримане речове майно у сумі 51555 гривень 81 копійок, але на момент його звільнення і до теперішнього часу з позивачем досі не розрахувалися. Згідно довідки №1215 від 28.09.2017 року, на момент звільнення позивача у нього залишилося 25 діб невикористаних щорічної основної відпустки. Згідно ст.24 Закону України «Про відпустки» під час звільнення працівника грошову компенсацію виплачують за всі невикористані дні щорічної відпустки. Таким чином на момент звільнення військова частина НОМЕР_1 повинна була виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Згідно ст..116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Тобто, на момент звільнення 26.12.2017 року військова частина НОМЕР_1 повинна була виплатити позивачу компенсацію за неотримане речове майно у сумі 51555 грн. 81 коп. і грошову компенсацію за 25 діб невикористаних щорічної відпустки, але це не було зроблено. Згідно ст. 117 КЗпП України - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже військова частина НОМЕР_1 зобов`язана виплатити середню заробітну плату за весь час затримки починаючи з дня звільнення позивача, а саме з 26.12.2017 року. Вказує, що в результаті неправомірних дії з боку керівництва військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати належних сум при звільненні, позивачу була завдана матеріальна шкода (недоотримана вигода). Зазначає, що при звільненні з лав ЗС України позивач розраховував, що отримає належні йому грошові кошти в повному обсязі і зможе ними розрахуватися за кредитом, який в мене є у Приватбанку, але у зв`язку з вищезазначеним змушений виплачувати відсотки за користування кредитом без погашення тіла самого кредиту. На теперішній час сума сплачених відсотків за користуванням кредиту без погашення самого тіла кредиту, становить 17910 грн. 07 коп. Вказує, що ці кошти позивач міг би не виплачувати, якщо військова частина НОМЕР_1 вчасно і в повному обсязі виплатила б належні йому кошти при звільненні.

31 липня 2018 року ухвалою суду визначено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та роз`яснено, що розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 25 вересня 2018 року клопотання ОСОБА_1 задоволено та продовжено строк підготовчого провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

27 вересня 2018 року ухвалою суду заяву ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції задоволено та доручено Миколаївському окружному адміністративному суду забезпечити проведення підготовчого засідання з розгляду адміністративної справи №815/2494/18 за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії в режимі відеоконференції о 12:00 год. 04.10.2018 року.

У судовому засіданні 04.10.2018 року усною ухвалою суду, внесеною в журнал судового засідання замінено відповідача з командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 на належного - військову частину НОМЕР_1 .

Ухвалою від 04 жовтня 2018 року судом клопотання представника відповідача задоволено та продовжено строк підготовчого провадження в режимі відеоконференції у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії. Призначено підготовче засідання та доручено Миколаївському окружному адміністративному суду забезпечити проведення підготовчого засідання з розгляду даної справи.

25 жовтня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №815/2494/18 до судового розгляду по суті. Призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 07.11.2018 року та доручено Миколаївському окружному адміністративному суду забезпечити проведення судового засідання з розгляду адміністративної справи №815/2494/18 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 07.11.2018 року відкладено розгляд справи №815/2494/18 та доручено Миколаївському окружному адміністративному суду забезпечити проведення судового засідання з розгляду адміністративної справи №815/2494/18 в режимі відеоконференції.

Суд зазначає, що станом на момент винесення рішення відзив на позов від відповідача до суду не надходив.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав лише у частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести розрахунок та виплату позивачу грошової компенсації за 25 діб невикористаної щорічної відпустки, середньої заробітної плати за весь час затримки невиплати коштів при звільненні та завданої матеріальної шкоди (упущена вигода) у сумі 17910 грн. 07 коп. Також пояснив, що грошова компенсація за не отримане речове майно йому виплачена 17.10.2018 року.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Згідно з ч. 2 ст.24 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з ч.9 ст.26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.210 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), контракт припиняється (розривається) (далі Положення), звільнення військовослужбовців строкової військової служби проводиться на підставі указу Президента України та після видання наказу Міністра оборони України командиром військової частини, який має право видавати накази по стройовій частині. Під час дії особливого періоду звільнення військовослужбовців строкової військової служби здійснюється за підставами, визначеними частиною восьмою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до п.215 даного Положення грошове, продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців, які звільняються зі строкової військової служби, здійснюється відповідно до законодавства.

Згідно витягу з наказу №267 від 26 грудня 2017 року командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) (а.с.43) капітан ОСОБА_1 , начальник штабу - перший заступник командира кадру військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 , звільненого з військової служби у запас наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 06 грудня 2017 року № 217, відповідно до частини шостої статті 26 з урахуванням підпункту «ї» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (як таких що проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту), зараховано на військовий облік до Інгульського РВК міста Миколаїв. Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 18 років 04 місяці.

Як вбачається з вищевказаного витягу з наказу №267 від 26.12.2017 року, ОСОБА_1 наказано виплатити премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 450% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% від місячного грошового забезпечення, за період з 01 по 20 грудня 2017 року. Щорічна основна відпустка за 2017 рік використана в період (з 16.10.2017 по 24.11.2017). Утримати грошове забезпечення за 3 (три) дні надмірно використаної основної щорічної відпустки. Грошову допомогу на оздоровлення отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, за 2017 рік отримав. Виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі місячного грошового забезпечення за кожний повний прослуженний рік обмежену 50%, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 %, за 18 повних безперервних років, в сумі 61693 гривень 65 копійок. Виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно у сумі 51555 гривень 83 копійки.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно частини першої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178).

Так, пунктами 2, 3 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, в тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

25.12.2017 року ОСОБА_1 подав рапорт командиру батальйону (а.с.41), згідно якого, зокрема, просив виплатити грошову компенсацію за невикористані 25 діб щорічної відпустки за 2014 рік та грошову компенсацію за неотримане речове майно.

У відповідності до абзаців першого та третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовця та виключення зі списків особового складу військової частини з ним має бути проведений розрахунок.

Суд зазначає, що компенсація за неотримане речове майно була нарахована ОСОБА_1 лише 17.10.2018 року, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку за період з 16.10.2018-18.10.2018.

Отже, існує затримка у виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 28.09.2017 року №1215 (а.с.42) ОСОБА_1 не використана щорічна основна відпустка за 2014 рік терміном 25 діб.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу законів про працю працівники, зокрема, мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки.

Згідно ст.74 КЗпП громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Стаття 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються (ч.1).

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про відпустки» визначено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Стаття 83 КЗпП та ст.24 Закону України «Про відпустки» передбачають, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1).

Відповідно до абзаців 3, 4 частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Таким чином, законодавчо передбачено право військовослужбовців на грошову компенсацію невикористаної основної відпустки.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану у 2014 році основну відпустку тривалістю 25 діб.

Отже, існує затримка у виплаті позивачу грошової компенсації за невикористану у 2014 році основну відпустку тривалістю 25 діб.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Стаття 117 КЗпП передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1).

Таким чином, враховуючи наявність у відповідача заборгованості перед позивачем по виплаті грошової компенсації за 25 діб невикористаної щорічної грошової відпустки за 2014 рік а також, що судом встановлено затримку виплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно та грошової компенсації за 25 діб невикористаної щорічної грошової відпустки за 2014 рік, з метою ефективного захисту прав позивача, з урахуванням вимог ч.2 ст.9 КАС України суд вважає за доцільне визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане речове майно та щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 25 діб невикористаної щорічної грошової відпустки за 2014 рік та відповідно задовольнити похідну вимогу щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 : грошову компенсацію за 25 діб невикористаної щорічної грошової відпустки за 2014 рік; середній заробіток за весь час затримки виплати належних ОСОБА_1 сум по день фактичного розрахунку.

Щодо вимоги позивача зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу завдану матеріальну шкоду (упущену вигоду) у сумі 17910 грн. 07 коп., суд зазначає наступне.

Згідно ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов`язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди), на яких законом покладено обов`язок із відшкодування шкоди.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Суд зазначає, що позивачем не доведено взаємозв`язок між протиправною поведінкою відповідача та фактом сплати ним відсотків за наявним у ОСОБА_1 кредитом та не надано жодних доказів наявності збитків, спричинених протиправною поведінкою відповідача.

При цьому, як вбачається із наданої позивачем виписки по картці/рахунку за період з 01.12.2017 по 07.06.2018 року (а.с.49-54) вбачається, що списання відсотків з ОСОБА_1 відбувається за кредитним договором від 30.06.2011 року №SAMDN5712.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу завдану матеріальну шкоду (упущену вигоду) у сумі 17910 грн. 07 коп.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1.2 ст. 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене та приписи ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними і ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане речове майно.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 25 діб невикористаної щорічної грошової відпустки за 2014 рік.

Зобов`язати військову частини НОМЕР_1 провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 : грошову компенсацію за 25 діб невикористаної щорічної грошової відпустки за 2014 рік; середній заробіток за весь час затримки виплати належних ОСОБА_1 сум по день фактичного розрахунку.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ).

Відповідач - військова частина НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Повний текст рішення складено та підписано 15.11.2018 року.

Суддя О.А. Вовченко

.