Справа № 826/7363/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 жовтня 2018 року №826/7363/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФонду гарантування вкладів фізичних осіб
до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві
провизнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - позивач, ФГВФО) до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП №52081972 від 24.05.2017 pоку, винесену державним виконавцем відповідача Стельмах О.О. з примусового виконання виконавчого документу - виконавчого листа №826/20652/14, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанова про стягнення виконавчого збору від 24.05.2017 року винесена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки прийнята державним виконавцем з посиланням на норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, а не Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року. Так, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним, а свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

У той же час, відповідач на вимогу суду заперечень проти позову не надав, а тому, суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2017 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.

19.06.2017 року від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання, яким усунуто виявлені судом недоліки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/7363/17 та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 10.10.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, надав додаткові докази, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач у призначене судове засідання явку своїх представників не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 25.07.2017 року (Т.1, арк. 28).

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у редакції, яка діяла на час вчинення відповідної процесуальної дії, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення частини 6 статті 128 КАС України, беручи до уваги, що прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 10.10.2017, суд ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Разом з тим, 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стельмах О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52081972 від 01.09.2016 року про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_3 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Т.1, арк. 9-10).

24.05.2017 року державним виконавцем Стельмах О.О. винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №52081972, відповідно до якої з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стягнуто виконавчий збір у розмірі 12 800,00 грн. (Т.1, арк. 12).

При цьому, постанова про стягнення виконавчого збору ВП №52081972 від 24.05.2017 року прийнята державним виконавцем з посиланням на норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року.

24.11.2016 року позивачем фактично виконано рішення суду, згідно виконавчого документу, шляхом включення ОСОБА_3 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Т.1, арк. 29).

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 55 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У силу зазначених вище приписів позивач звернувся з позовом до суду для оскарження рішення Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

З 05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до пункту 7 Розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

При цьому, в Прикінцевих та Перехідних положеннях Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року вказано порядок виконання та правового регулювання саме виконавчих дій, а не виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 року №606-ХІV, так і Закону від 02.06.2016 року, виконавче провадження визначається як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року слід вважати, що кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження повинна регулюватись тим нормативно-правовим актом, під час дії якого вона була розпочата.

Враховуючи Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ, положення попереднього Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 року №606-ХІV застосовується не щодо всього виконавчого провадження №52081972, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 року №606-ХІV.

Відтак, кожна виконавча дія, яка оформлюється в тому числі шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.

Постанова про стягнення виконавчого збору ВП №52081972 винесена виконавцем 24.05.2017 року, тобто вже в період дії Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ, відтак, державний виконавець, приймаючи дану постанову повинен вчиняти таку дію відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ.

Суд встановив, що, приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 24.05.2017 року, зокрема визначаючи розмір виконавчого збору та підставу його стягнення, державний виконавець керувався статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ.

Так, державний виконавець, враховуючи, що у строк, встановлений для добровільного виконання рішення суду, боржник рішення не виконав, беручи до уваги положення статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ, яка передбачала, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи, виніс постанову про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконавчого збору у розмірі 12 800,00 грн. (3200,00 грн.(мінімальна заробітна плата у 2017 році)*4).

Оскільки стягнення виконавчого збору, як окрема виконавча дія, здійснена державним виконавцем після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, то в даному випадку підлягали застосуванню положення саме цього закону.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 15 лютого 2018 року (справа №910/1587/13).

Внаслідок викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно винесено постанову у виконавчому провадженні №52081972 про стягнення виконавчого збору від 24.05.2017 pоку, а тому відсутні визначені чинним законодавством підстави для задоволення позовних вимог Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні адміністративного позову, відсутні правові підстави, передбачені статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, для стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17) до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко