Справа № 0640/4095/18
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м.Житомир справа № 0640/4095/18

категорія 8.3.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лавренчук О.В.,

секретар судового засідання Степанчук С.В.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.07.2018 № в частині 35557 грн.,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (далі - Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.07.2018 в частині 35557 грн ( в тому числі 31375 грн за податковим зобов'язанням та 4182 грн за штрафними санкціями).

В обґрунтування позову зазначає, що висновки акту перевірки є необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення, прийняте на їх підставі, підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 позовну заяву залишено без руху.

На виконання ухвали суду від 20.08.2018 позивачем надано до суду клопотання з додатками, яке зареєстроване відділом документального забезпечення суду 10 вересня 2018 року

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву (вх. №19537/18 від 27.09.2018) в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що перевіркою виявлено допущене порушення позивачем положень пп. 14.1.212 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, зокрема:

1) Позивач занизив дохід на 195454,00грн., оскільки не включив до його складу вартість пально-мастильних матеріалів наданих ПП ОСОБА_5, в звязку з цим донараховано податок на прибуток за 2016 рік у сумі 11 172,00грн., застосовано штрафну (фінансову) санкції у сумі 2793,00грн.

2) виключено із складу витрат вартість виконаного ВЗ ТОВ «Побутгазсервіс» ремонту орендованого приміщення за 2015 рік - 81 375,00грн., за 2016 рік - 30 881,00грн., в звязку із чим донараховано податок на прибуток за 2015 рік - 14 647,00грн., за 2016 рік - 5 558,00грн, застосовано штрафну санкцію у сумі 1389,00грн.

В судовому засіданні 27.09.2018 суд задовольнив клопотання представника позивача про надання часу для ознайомлення з відзивом та відклав розгляд справи на 06.11.2018.

На електронну пошту суду 02.10.2018 та 11 жовтня 2018 року через поштове відділення надійшла відповідь позивача на відзив.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Встановлено, що на підставі направлень від 06 березня 2018 року №448, №449, №450, №451, виданих Головним управлінням ДФС у Житомирській області головними державними ревізорами - інспекторами було проведено документальну планову виїзну перевірку податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За наслідком перевірки складено ОСОБА_1 №374/06-30-14-01/39809534 від 06.04.2018 про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" податкового законодавства за період із 29.05.2015 по 31.12.2017, валютного - за період із 29.05.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період із 29.05.2015 по 31.12.2017. (далі - ОСОБА_1 від 06.04.2018, а.с. 121-181)

Не погодившись із висновками ОСОБА_1 від 06.04.2018, Товариство на підставі п. 86.7 ст.86 Податкового кодексу України подало заперечення до ДФС України.

Рішенням №23347/6/99-99-11-01-01-25 від 12.07.2018 ДФС України скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" задоволено частково. (а.с. 198-210)

На виконання рішення ДФС України, Головне управління ДФС в Житомирській області прийняло податкове повідомлення-рішення № від 30.07.2018, яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 20771,00 грн, з яких: збільшення за податковим зобов'язанням 45214,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 5557,00 грн. (а.с. 11)

Так у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні вказано: "на підставі акта від 06.04.2018 №374/06-30-14-01/39809534 та Рішення про результати розгляду скарги від 12.07.2018 №23347/6/99-99-11-01-01-25 встановлено порушення пп. 14.1.212 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України №2455-VІ (зі змінами та доповненнями), ст. 3, ст. та ст. 9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" (зі змінами та доповненнями), Положень (стандартів) бухгалтерського обліку №11 "Зобов'язання" №15 "Доходи" №16 "Витрати", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 №88, Закону України від 01.01.2004 №195 5-ІV "Про транспортно-експедиторську діяльність" ( зі змінами та доповненнями), Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджено Наказом Міністерства транспорту України за №363 від 14.10.1997".

Вважаючи таке податкове повідомленні-рішення необґрунтованим, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Судом встановлено та сторонами на заперечувалось, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 30.07.2018 винесено у зв'язку з порушенням Товариством положень пп. 14.1.212 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України №2455-VІ (зі змінами та доповненнями), а саме щодо:

- заниження позивачем доходу на 195454,00грн., оскільки не включив до його складу вартість пально-мастильних матеріалів наданих ПП ОСОБА_5, в звязку з цим донараховано податок на прибуток за 2016 рік у сумі 11 172,00грн., застосовано штрафну (фінансову) санкції у сумі 2793,00грн.

- виключення із складу витрат вартість виконаного ВЗ ТОВ «Побутгазсервіс» ремонту орендованого приміщення за 2015 рік - 81 375,00грн., за 2016 рік - 30 881,00грн., в звязку із чим донараховано податок на прибуток за 2015 рік - 14 647,00грн., за 2016 рік - 5 558,00грн., застосовано штрафну санкцію у сумі 1 389,00грн.

Щодо взаємовідносин ТОВ ""Поліссягаз" та ОСОБА_5.

Відповідно до Договору про надання послуг від 01 липня 2015 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (виконавець), виконавець зобов'язується своїми засобами та на власний ризик надати, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити на умовах та в порядку, передбачених цим Договором консультаційні послуги з питань управління та інших питань діяльності замовника. Відповідно до п. 2.2.7 Договору, для виконання умов цього договору, що передбачають використання автотранспорту, Замовник забезпечує виконавця необхідною кількістю пального за власний рахунок. (а.с. 182-186).

Протоколом №7/15 Загальних зборів учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" від 03 липня 2015 року серед іншого ухвалено: видавати пальне учаснику (засновнику) ОСОБА_5, в кількості відповідно до подорожніх листів легкового автомобіля, за рахунок адміністративних витрат товариства, для виконання виробничих завдань та вирішення організаційно-управлінських питань діяльності товариства, пов'язаних з службовими відрядженнями (а.с. 188)

Згідно умов Додаткової угоди від 03 липня 2015 року до Договору про надання послуг від 01 липня 2015 року, пункт 2.2.7 Договору виключити та викласти в наступній редакції: "Згідно протоколу загальних зборів учасників від 03.07.2015 ТОВ "Поліссягаз" зобов'язується видавати пальне для ОСОБА_5 як учасника товариства в кількостях згідно подорожніх листів легкового автомобіля для забезпечення службових поїздок та у відрядження з метою вирішення організаційно-управлінських питань діяльності товариства за рахунок адміністративних витрат товариства" (а.с. 187)

Представник позивача стверджував, що списання пального здійснювалося згідно актів на списання в обсягах, що підтверджувались шляховими листами для забезпечення службових поїздок та у відрядження згідно наказів засновником ТОВ «Поліссягаз» ОСОБА_5, в т.ч. за:

1 півріччя 2016 року в сумі 13890 грн.;

З квартали 2016 року в сумі 38399 грн.;

- 2016 рік в сумі 62066 грн.;

- І квартал 2017 року в сумі 30627 грн.;

- І півріччя 2017 року в сумі 73831 грн.;

3 квартали 2017 року в сумі 103555 грн.;

2017 рік в сумі 133388 грн.

Представник відповідача зауважив, що перевіркою встановлено, що фактично здійснювалась передача (відпуск) пального від Замовника до Виконавця, що належить до операції з реалізації пального у розумінні абзацу другого пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, а Замовник при здійсненні таких операцій є особою, яка реалізує пальне. Вказав, що згідно проведеного аналізу всіх наданих позивачем доказів встановлено, що надані копії Додаткової угоди від 03.07.2015 до Договору від 01.07.2015р., протоколу зборів учасників від 03.07.2015, наказів на відрядження та шляхові листи по учаснику (засновнику) товариства фізичній особі ОСОБА_5 не можуть бути взяті до уваги в якості доказів на списання пального в звязку з тим, що пальне фактично передавалось приватному підприємцю ОСОБА_5, тобто іншому субєкту господарювання, а не засновнику (учаснику).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.212 п. 14.1.ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Реалізація пального для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника. Не вважаються реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів зберігання та передачі (відпуску, відвантаження) пального в споживчій тарі ємністю до 2 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками.

Пунктом 134.1. ст. 134 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Мінфіну від 29.11.1999, №290, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Згідно п. 7 П(С)БО 15, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами:

дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг);

чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг);

інші операційні доходи;

фінансові доходи;

інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

8. Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов:

покупцеві передані ризики й вигоди, пов'язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив);

підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами);

сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена;

є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов'язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

Відповідно до п. 14 П(С)БО 15, якщо дохід (виручка) від надання послуг не може бути достовірно оцінений і не існує імовірності відшкодування зазнаних витрат, то дохід не визнається, а зазнані витрати визнаються витратами звітного періоду. Якщо надалі сума доходу буде достовірно оцінена, то дохід визнається за такою оцінкою.

Відповідно до пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 ПК України, не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

У ОСОБА_1 від 06.04.2018 вказано: "Крім того, в ході перевірки встановлено, що ТОВ "Поліссягаз" проводилось списання пального згідно договору про надання послуг №б/н від 01.07.2015 з ПП ОСОБА_5 згідно щомісячних актів на списання" (а.с. 126)

Отже, відповідачем не заперечувалось, що було здійснено не реалізацію пального, а було проведено його списання.

Окрім того, Договором від 01.07.2015 були врегульовані взаємовідносини позивача із ОСОБА_5 як з фізичною особою-підприємцем щодо надання консультаційних послуг, а також питання видачі пального для ОСОБА_5, як учасника товариства.

Суд відмічає, що згідно копій наказів на відрядження, які містяться в матеріалах справи та копій подорожніх листів службового легкового автомобіля, пальне відпускалось для автомобіля ОСОБА_5, як засновника, оскільки із 03 липня 2015 року операції із видачі пального для ОСОБА_5, здійснювалось як для учасника Товариства, для забезпечення службових поїздок та у відрядження з метою вирішення організаційно-управлінських питань діяльності Товариства, а тому здійснювалось за рахунок адміністративних витрат товариства.

Відповідно до п. 6 та 7 П(С)БО 16 "Витрати", який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Пунктом 9.4 П(С)БО № 16 передбачено перелік витрат, що не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати, у т.ч. інші зменшення активів або збільшення зобов'язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення стандарту).

Суд вважає помилковим твердження представник відповідач про те, що оскільки ОСОБА_5 є одночасно діючим директором ПАТ «Коростишівгаз», та відповідно обліковується на посаді керівника юридичної особи, за місцем основної роботи, то у позивача не було підстав взагалі виписувати йому відрядження і оформлювати шляхові листи на нього, однак відповідачем не було взято до уваги те, що чинним законодавством України не визначено заборон одній особі бути одночасно учасником та керівником декількох субєктів господарювання та виконувати обовязки учасника.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що списання пального Товариством для автомобіля ОСОБА_5 свідчило про вибуття (зменшення) активів; зменшення власного капіталу підприємства та не призвело до збільшення чи зменшення зобовязань, а тому донарахування податку на прибуток за 2016 рік в сумі 11172грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 2793 грн. є протиправним.

Отже, податкове повідомлення-рішення в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо взаємовідносин ТОВ "Поліссягаз" та ПАТ "Коростишівгаз".

Сторонами не заперечувалось, що між ТОВ "Поліссягаз" та ПАТ по газовостачанню та газифікації "Коростишівгаз" укладеного договір оренди нежитлового приміщення від 05.06.2015 б/н, загальною площею 115,0 кв.м. під офіс за адресою: м. Коростишів, вул. Більшовицька, 55. Приміщення належить орендодавцю на підставі свідоцтва про власність, термін дії договору 35 календарних місяці з дати підписання. Відповідно до п.20 Договору оренди поточний ремонт орендованого приміщення проводиться Орендарем за його рахунок; капітальний ремонт орендованого приміщення проводиться Орендодавцем за його рахунок; якщо Орендодавець не провів капітального ремонту орендованого приміщення, що перешкоджає його використанню відповідно до призначення та умов укладеного договору, Орендар має право відремонтувати орендоване приміщення, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування орендованим нежитловим приміщенням, або вимагати відшкодування вартості ремонту.

Представник відповідача зазначив, що перевіркою правомірно зроблено висновок, що ТОВ «Поліссягаз» безпідставно віднесено вартість проведених капітальних поліпшень орендованого приміщення до складу собівартості реалізованої продукції, оскільки договором передбачено, що капітальний ремонт орендованого приміщення проводиться орендодавцем за його рахунок; якщо орендодавець не провів капітального ремонту орендованого приміщення, що перешкоджає його використанню відповідно до призначення та умов укладеного договору, орендар має право відремонтувати орендоване приміщення, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування орендованим нежитловим приміщенням, або вимагати відшкодування вартості ремонту (гі.20 договору оренди). Згідно з наданими до перевірки документами ТОВ «Поліссягаз» не встановлено фактів зарахування вартості проведених ремонтів до перерахунку вартості орендної плати або її відшкодування від ПАТ «Коростишівгаз». Вважає, що позивач безпідставно стверджує, що Підрядником ВЗ ТОВ «Побутгазсервіс» здійснено поточний ремонт орендованого приміщення, оскільки в даному випадку проводились капітальні ремонтні роботи цього приміщення.

Представник позивача заперечив, зазначивши, що ТОВ "Побутгазсервіс" виконувались роботи по поточному ремонту офісного приміщення з метою підтримання об'єкта в придатному для експлуатації стані. Вказав, що витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат. Вони не впливають на нарахування амортизації активу, оскільки є частиною його технічної експлуатації.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, встановлено, що об'єктом оподаткування податком па прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Кодексу.

Отже, формування витрат для визначення фінансового результату до оподаткування за звітний податковий період здійснюється виходячи з національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до п.14 П(С)БО №7 «Основні засоби», первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням об'єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв'язку з частковою ліквідацією об'єкта основних засобів.

Пунктом 15 П(С)БО №7 встановлено, що витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Наказом Міністерства фінансів України від 30 вересня 2003 року №561 затверджені Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку основних засобів (далі - Методичні рекомендації).

За змістом пункту 28 Методичних рекомендацій, приймання закінчених робіт з ремонту і поліпшення основних засобів (модернізація, добудова, реконструкція тощо) оформлюється актом приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів.

Із даної норми вбачається, що ремонт та поліпшення не є одним поняттям оскільки поліпшення основних засобів визначено як модернізація, добудова, реконструкція.

Відповідно до п.29 Методичних рекомендацій, рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто, чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об'єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об'єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат. Зокрема, заміна окремих важливих компонентів (частин) основних засобів (двигунів тощо) може бути відображена як заміна об'єкта основних засобів, якщо термін корисного використання такої частини відрізняється від терміну корисного використання основних засобів, до яких належить цей компонент. У цьому випадку заміна такого компонента відображається капітальними інвестиціями у придбання нового об'єкта основних засобів і списанням заміненого об'єкта. Витрати на поліпшення основних засобів для відновлення майбутніх економічних вигод, очікуваних від їх використання, визнаються капітальними інвестиціями за умови, що балансова вартість активу не перевищує суми його очікуваного відшкодування. Сумою очікуваного відшкодування вважається найбільша з двох оцінок: чиста вартість реалізації або теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від використання основних засобів, включаючи його ліквідаційну вартість.

Згідно п. 30 Методичних рекомендацій, витрати на капітальний ремонт об'єктів основних засобів визнаються витратами звітного періоду. Такі витрати можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо витрати на значний огляд і капітальний ремонт можуть бути ідентифіковані з окремою з амортизованою частиною (компонентом) основних засобів. Витрати на ремонт можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо ціна придбання активу вже відображає зобов'язання (необхідність) підприємства здійснити в майбутньому витрати для приведення активу до стану, в якому він придатний для використання. Наприклад, у разі придбання будівлі, яка потребує ремонту, витрати на ремонт приймаються на збільшення первісної вартості цієї будівлі до суми, яка може бути відшкодована від використання будівлі в майбутньому.

За приписами п.31 Методичних рекомендацій, вартість робіт, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об'єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. Підставою для визнання капітальними інвестиціями витрат, пов'язаних з поліпшенням основних засобів, є зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об'єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об'єктом. Первісна (переоцінена) вартість основних засобів може бути збільшена на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням та ремонтом об'єкта, визначену у порядку, встановленому податковим законодавством.

Прикладами такого поліпшення є: а) модифікація, модернізація об'єкта основних засобів з метою подовження терміну його корисної експлуатації або збільшення його виробничої потужності; б) заміна окремих частин устаткування для підвищення якості продукції (робіт, послуг); в) впровадження ефективнішого технологічного процесу, що дозволить зменшити первісно оцінені виробничі витрати; г) добудова (надбудова) будівлі, що збільшить кількість місць (площу) будівлі, обсяги та/або якість виконуваних робіт (послуг) чи умови їх виконання.

Згідно із п. 32 Методичних рекомендацій, витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Таким чином, для цілей бухгалтерського обліку саме вид фактично здійсненого ремонту чи поліпшення визначає порядок обліку витрат підприємства.

Як встановлено в судовому засіданні та визнається учасниками справи, позивач зареєстрований як юридична особа, є платником податку на додану вартість.

У періоді, що перевірявся платником податків здійснений поточний ремонт офісного приміщення, заміна котла, робіт, витрати по яких віднесені останнім до витрат періоду, в якому він був здійснений. Така господарська операція підтверджується первинними бухгалтерськими документами, які відповідають вимогам чинного законодавства та визнаються відповідачем.

У чинному законодавстві України відсутнє нормативне визначення поняття поліпшення (модернізація, добудова, реконструкція тощо) та ремонту.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Проектування об'єктів нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту та технічного переоснащення будинків, будівель, споруд будь-якого призначення, їх комплексів, лінійних об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури здійснюється відповідно до державних будівельних норм ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, затвердженого наказом Мінрегіону від 16.05.2011 №45.

Відповідно до ДБН А.2.2-3-2014, капітальний ремонт - це сукупність робіт на об'єкті будівництва, введеному в експлуатацію в установленому порядку, без зміни його геометричних розмірів та функціонального призначення, що передбачають втручання у несучі та огороджувальні системи при заміні або відновленні конструкцій чи інженерних систем та обладнання у зв'язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшенням його експлуатаційних показників, а також благоустрій території.

Суд звертає увагу на те, що роботи, вказані у акті приймання виконаних будівельних робіт (а.с. 189-197) не передбачають перебудови, зміни функціонального призначення, геометричних розмірів, втручання у несучі конструктивні системи тощо. Тобто, за характером робіт не підпадають під зміст поняття «капітальний ремонт» або інших видів будівництва.

Отже, позивач належними та допустимими доказами довів, що виконаний ремонт не є капітальним ремонтом, тобто не є поліпшенням основних засобів, а є поточним ремонтом з метою підтримання об'єкта в робочому стані.

Зважаючи на викладене, на думку суду, понесені витрати на поточний ремонт орендованого приміщення правомірно включені платником податків до витрат періоду, в якому був здійснений ремонт.

Таким чином, відповідачем безпідставно збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі: за 2015 рік в сумі 14647 грн та за 2016 рік в сумі 5558 грн. Оскільки штрафна санкція в розмірі 1389 грн., застосована відповідачем, є похідною від визначеної суми основного платежу, то її застосування також є безпідставним.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1103 від 10.08.2018 (а.с.4).

У зв'язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області (місто Житомир, вулиця Юрка Тютюнника, 7, 10003, код юридичної особи в ) № від 30.07.2018 в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (вулиця Київська, 55, місто Коростишів, Житомирська області, 12501, код юридичної особи в ) суми грошового зобов'язання за платежем податок приватних підприємств в частині 35557 (тридцять п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят сім) гривень (в тому числі 31375 (тридцять одна тисяча триста сімдесят п'ять) гривень - за основними зобов'язаннями, а 4182 (чотири тисячі сто вісімдесят дві тисячі) гривень - за штрафними санкціями.

Стягнути з Головного управління ДФС у Житомирській області (місто Житомир, вулиця Юрка Тютюнника, 7, 10003, код юридичної особи в ) суму сплаченого судового збору при зверненні до суду у розмірі 1762 (тисячу сімсот шістдесят дві) гривні на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (вулиця Київська, 55 місто Коростишів, Житомирської області, 12501, код юридичної особи в ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Лавренчук

Повне судове рішення складене 16 листопада 2018 року