Справа № 305/2091/16-а
Суддя: Ємчук В. Е.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 305/2091/16-а
Провадження по справі № 2-а/305/19/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2018 Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ємчука В.Е.

за участі секретаря судового засідання Орос С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 як представника за дорученням ОСОБА_2 до Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визнання незаконними правових актів органу місцевого самоврядування та зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом як представник ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (далі Позивачі) до Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області (далі Відповідач) про визнання незаконними правових актів органу місцевого самоврядування та зобов'язання вчинення певних дій. Позов мотивує тим, що Рахівським районним судом Закарпатської області 02 жовтня 2014 року винесено постанову по справі № 305/1610/14-а (номер провадження 2-а/305/22/14) за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов'язання вчинення певних дій, згідно з якою, в тому числі: «Зобов'язано Діловецьку сільську раду Рахівського району Закарпатської області (село Ділове, вулиця Трибушанська, будинок №51, Рахівського району Закарпатської області) розглянути на черговій сесії сільської ради питання щодо надання ОСОБА_2, мешканці АДРЕСА_1 та ОСОБА_3, мешканці міста АДРЕСА_2, дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність приблизною площею 0,11 га, що розташована на території Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області для обслуговування спадкового житлового будинку НОМЕР_1, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_3.» Враховуючи, в тому числі, наведені вище обставини, ОСОБА_1 ще 03 червня 2013 року, діючи від імені та в інтересах Позивачів, звернулася до Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області із заявою про вирішення на черговій сесії сільської ради питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення Позивачам земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку НОМЕР_1 по вулиці АДРЕСА_3, до якої було додано: копію рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 лютого 2013 року (справа про скасування рішень органу місцевого самоврядування та визнання недійсними Державних актів на право приватної власності на землю та направлення справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції), копію рішення апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2013 року (справа про задоволення первісних позовних вимог після їх розгляду ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ) та копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 липня 2011 року (справа про залишення в силі рішення суду першої інстанції за позовом про визнання права власності на нерухоме майно (будинок НОМЕР_1). Діловецька сільська рада Рахівського району, Закарпатської області, як орган місцевого самоврядування, в повноваження якого згідно з положенням пункту 34 частини 1 статті НОМЕР_2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» входить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, розгляд даного питання призупинила своїм рішенням 23 сесії 6 скликання від 17 червня 2013 року із мотивацією: «до винесення рішення по суті у Вищому спеціалізованому суді України». Апеляційний суд Закарпатської області 12 квітня 2013 року, переглянувши рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2012 року, прийняв своє рішення, за яким апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення по суті позовних вимог, в тому числі, відносно земельної ділянки, а саме: «Витребувати з володіння ОСОБА_4, мешканця АДРЕСА_4 та ОСОБА_5, мешканця АДРЕСА_5, земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_5, шляхом зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернути позивачам земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_5 у стані, що існував до порушення цивільного права.» У відповідності до частини 1 статті 319 Цивільного процесуального кодексу України дане рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили. Однак, Діловецькою сільською радою Рахівського району, Закарпатської області 07 липня 2014 року за вих.№190 на адресу ОСОБА_1 було спрямовано листа, яким її повідомлено про те, що в відповідності до статті 81 пунктів 2,3 Земельного кодексу України передача земельної ділянки безоплатно в спільну сумісну власність іноземним громадянам та особам без громадянства не передбачена. Крім того, Діловецька сільська рада Рахівського району, Закарпатської 02 липня 2014 року на 28 сесії 6 скликання прийняла рішення «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду», згідно якого громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду площею 0,01 га, що розташована на території села Ділове по вулиці Трибушанській, НОМЕР_1 для обслуговування успадковуваного житлового будинку, господарських будівель та споруд. Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2014 року по адміністративній справі № 305/1610/14-а (номер провадження 2-а/305/22/14) за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов'язання вчинення певних дій, дане рішення було визнане протиправним та скасованим. Таким чином, відпали всі обставини, які унеможливлювали передачу спірної земельної ділянки у власність Позивачам, в тому числі, ті обставини та безпідставні доводи, на які посилався орган місцевого самоврядування - Діловецька сільська рада Рахівського району, Закарпатської області, в своєму рішенні від 17 червня 2013 року «Про розгляд заяви гр.ОСОБА_1» Після цього, вона двічі - 11 червня 2014 року та 15 липня 2015 року зверталася до Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області із відповідними заявами щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність Позивачам. Дані заяви належним чином вирішені не були. Разом з тим, не зважаючи на те, що відповідно до частини 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання, Діловецька сільська рада Рахівського району, Закарпатської області 15 серпня 2016 року приймає на черговій 7 сесії 7 скликання своєї ради два правові акти, зокрема рішення № 78 «Про розгляд заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3», згідно з яким відмовляє громадянці ОСОБА_6, мешканці міста АДРЕСА_1 та громадянці ОСОБА_7, мешканці АДРЕСА_2 в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки приблизною площею 0,11 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі АДРЕСА_5, також рішення № 79 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду», згідно з яким надає громадянці ОСОБА_6, мешканці міста АДРЕСА_1 та громадянці ОСОБА_7, мешканці АДРЕСА_2 дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,07 га в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі АДРЕСА_5. Основною мотивацією в прийнятті своїх рішень саме в такому текстовому викладенні та правовому обгрунтуванні, Діловецька сільська рада назвала факт розташування частини спірної земельної ділянки в берегоохоронній зоні потоку «Бредецел». Зазначає, що чинне цивільне, земельне законодавство та інші підзаконні нормативно-правові акти не визначають такого поняття, «берегоохоронна зона». Крім того, згідно з частиною статті 60 Земельного кодексу України, прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Організація та порядок здійснення землеустрою, його суб'єкти та об'єкти, повноваження органу місцевого самоврядування у врегулюванні даних цивільно-правових відносин визначені правовими нормами. З матеріалів даної справи не вбачається наявності розробленого проекту землеустрою щодо встановлення/визначення прибережних захисних смуг потоку «Бредецел» (село Ділове, Рахівського району, Закарпатської області), технічна документація із землеустрою (землевпорядна документація) якого б прямо унеможливлювала вирішення питання щодо передачі земельної ділянки, відведеної для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_5 його власникам, ОСОБА_2, мешканці міста АДРЕСА_1 та ОСОБА_7, мешканці АДРЕСА_2. Всі інші доводи органу місцевого самоврядування щодо відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність чи передачу її в оренду з цих підстав, є необгрунтованими та безпідставними. Крім того, Позивачі являються в рівних частинах співвласниками нерухомого майна, що не оспорюється фактично самим Відповідачем. Згідно з матеріалами справи, в тому числі, судових рішень, які додаються до неї, житловий будинок НОМЕР_1, належний на праві спільної приватної власності Позивачам, розташовується в межах населеного пункту - АДРЕСА_3. Земельна ділянка, яка була виділена для його будівництва та обслуговування, відноситься до земель житлової та громадської забудови (п.б) ч.1 ст.19 ЗК України). Відповідно до статті 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Відповідно до положень частини 2 статті 81 Земельного кодексу України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із частинами 1-2 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно із частиною 4 цієї статті Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, на сьогоднішні у Позивачів наявне право на земельну ділянку на тих же самих умовах і в тому ж обсязі, що були й у попереднього землекористувача. Зауважує, що присадибна земельна ділянка, яка була виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, ніколи не перебувала в оренді й згідно з записами в розділі IV особового рахунку № НОМЕР_2 відносно житлового будинку АДРЕСА_5, відомості в якому зазначені за ОСОБА_8, сестрою спадкодавця, ОСОБА_3, значиться, як земля, яка знаходиться в особистому користуванні господарства. Отже, земельна ділянка, на яку заявляють своє право Позивачі, повинна перейти у їхнє користування/власність, а не в оренду. Прийняття органом місцевого самоврядування - Діловецькою сільською радою Рахівського району, Закарпатської області (АДРЕСА_6) 15 серпня 2016 року рішення №79 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду», за яким, громадянці ОСОБА_6, мешканці міста АДРЕСА_1 та громадянці ОСОБА_3, мешканці АДРЕСА_2 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,07 га в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі АДРЕСА_5, позбавляє Позивачів у порядку, визначеному чинним законодавством, оформити відповідне право на земельну ділянку на тих же самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Вирішити дане питання іншим правовим шляхом, ніж скасуванням правових актів органу місцевого самоврядування в судовому порядку, не являється можливим, із-за прямої відмови в цьому Відповідача та прямої заборони нормами чинного законодавства. На підставі наведеного просить рішення 7 сесії 7 скликання Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 78 від 15 серпня 2016 року «Про розгляд заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3», згідно з яким відмовлено громадянці ОСОБА_6, мешканці АДРЕСА_1 та громадянці ОСОБА_3, мешканці АДРЕСА_2 в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки приблизною площею 0,11 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі АДРЕСА_5 - визнати протиправним та скасувати. Рішення 7 сесії 7 скликання Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 79 від 15 серпня 2016 року «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду», згідно якого надано дозвіл громадянці ОСОБА_6, мешканці АДРЕСА_1 та громадянці ОСОБА_7, мешканці АДРЕСА_2 на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,07 га в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі АДРЕСА_5 - визнати протиправним та скасувати. Зобов'язати Діловецьку сільську раду Рахівського району Закарпатської області (АДРЕСА_6) розглянути на черговій сесії сільської ради питання щодо надання громадянці ОСОБА_2, мешканці АДРЕСА_1, та громадянці ОСОБА_3, мешканці АДРЕСА_2, дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,11 га, яка розташована на території Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області для обслуговування спадкового житлового будинку НОМЕР_1, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_3. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Позивач ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим 01.02.2017 року міською радою Ержийбетбарош, у зв'язку з чим провадження у даній справі 23.05.2017 року було зупинено до вступу у справу правонаступників ОСОБА_3.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області було відновлено провадження у даній справі, оскільки спадкоємцем ОСОБА_3 є ОСОБА_2.

Представник позивача, ОСОБА_9 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та наполягає на задоволенні позову. Судові витрати залишає за позивачами.

Представник Діловецької сільської ради в судове засідання не з'явився, 25.09.2018 року сільський голова Панасюк А.М. надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника сільської ради, позову не визнає. До клопотання додав заперечення, які суд не бере до уваги, оскільки таке подане з порушенням вимог, визначених ст.162 КАС України: пропущено строк на подання відзиву та не додано доказів направлення відзиву Позивачу.

Враховуючи, що Відповідачем відзиву у визначений судом строк подано не було, отже суд, відповідно до ч.6 ст.162 КАС України вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 по справі № 1-6/2010 за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини 1 статті 143 Конституції України, п.п. "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини 1, статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановив, що органи місцевого самоврядування:

- вирішуючи питання місцевого значення, які віднесені законом до їхньої компетенції, діють як суб'єкти владних повноважень;

- вирішуючи питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, діють як суб'єкти владних повноважень.

Отже, Конституційний Суд України своїм рішенням встановив, що відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) поширення компетенції адміністративних судів на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії, дій чи бездіяльності слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2010 року, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить все спадкове майно, у томі числі житловий будинок НОМЕР_1, разом з надвірними та господарськими спорудами, що розташований по вулиці АДРЕСА_3, що належало в цілій частині на праві приватної власності ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Крім того, під час розгляду Апеляційним судом Закарпатської області апеляційної скарги ОСОБА_1, як представника ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по справі №709/6/2011 провадження по справі 2/709/2/2012 було встановлено та підтверджено матеріалами такі факти. Рішенням виконавчого комітету Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 04 квітня 1997 року №19 ОСОБА_4 було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,115 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_5 і йому видано державний акт на право приватної власності на землю за НОМЕР_3 (право власності на будинок ОСОБА_4 було припинено рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2010 року). З часу відкриття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3, у Позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виникло право користування земельною ділянкою для обслуговування спадкового будинку НОМЕР_1 по вул.Трибушанській в с.Ділове, а не право власності, оскільки земельна ділянка не була приватизована спадкодавцем ОСОБА_3. За наслідками розгляду даної справи було ухвалено рішення про визнання недійсними та скасування правових актів та державної реєстрації, на підставі яких спірна земельна ділянка незаконно перейшла у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вказане рішення суду набуло законної сили 13 липня 2013 року.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв'язку із належністю Позивачам будинку НОМЕР_1, по АДРЕСА_3, їх представник - ОСОБА_1 03 червня 2013 року звернулася до Діловецької сільської ради Рахівского району, Закарпатської області із заявою про вирішення на черговій сесії сільської ради питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення Позивачам земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку НОМЕР_1 по вулиці АДРЕСА_3.

Діловецька сільська рада Рахівського району, Закарпатської області 02 липня 2014 року на 28 сесії 6 скликання прийняла рішення «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду», згідно якого громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду площею 0,01 га, що розташована на території села Ділове по вулиці Трибушанській, НОМЕР_1 для обслуговування успадковуваного житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Також, Діловецькою сільською радою Рахівського району, Закарпатської області 07 липня 2014 року за вих.№190 на адресу ОСОБА_1 було спрямовано листа, яким було повідомлено про те, що в відповідності до статті 81 пунктів 2,3 Земельного кодексу України передача земельної ділянки безоплатно в спільну сумісну власність іноземним громадянам та особам без громадянства не передбачена.

Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2014 року по адміністративній справі № 305/1610/14-а (номер провадження 2-о/305/22/14) за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов'язання вчинення певних дій, зазначене вище рішення 28 сесії 6 скликання Діловецької сільської ради від 02 липня 2014 року було визнане протиправним та скасованим. Львівський апеляційний адміністративний суд дану постанову суду першої інстанції залишив у силі (ухвала суду від 07 червня 2016 року, справа № 876/9754/14).

Статтею 1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) гарантується право власності на землю.

Зі змісту статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 116, 123, 124 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їхніми повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати й вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відповідно до ст. НОМЕР_2 п. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належить до виключної компетенції місцевих рад. Статтею 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад в галузі земельних відносин віднесено розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок у власність та надання їх у користування.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 11 червня 2014 року та 15 липня 2015 року знов звернулася до Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області із відповідними заявами щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність Позивачам.

На вказані заяви Діловецька сільська рада Рахівського району, Закарпатської області 15 серпня 2016 року прийняла на черговій 7 сесії 7 скликання рішення № 78 «Про розгляд заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3», згідно з яким відмовлено громадянці ОСОБА_6, мешканці міста АДРЕСА_1 та громадянці ОСОБА_7, мешканці АДРЕСА_2 в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки приблизною площею 0,11 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарьких будівель і споруд в селі АДРЕСА_5. А також рішення № 79 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду», згідно з яким надає громадянці ОСОБА_6, мешканці міста АДРЕСА_1 та громадянці ОСОБА_7, мешканці АДРЕСА_2 дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,07 га в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі АДРЕСА_5.

Позивач стверджує, що основною мотивацією в прийнятті Діловецькою сільською радою рішень саме в такому текстовому викладенні та правовому обгрунтуванні, рада назвала факт розташування частини спірної земельної ділянки в берегоохоронній зоні потоку «Бредецел».

Відповідачем в ході розгляду справи суду не надано жодного доказу наявності у Діловецької сільської ради розробленого проекту землеустрою щодо встановлення/визначення прибережних захисних смуг, у тому числі й потоку «Бредецел», технічної документації із землеустрою (землевпорядна документація) яка б прямо унеможливлювала вирішення питання щодо передачі земельної ділянки, відведеної для будівництва та обслуговування житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_3 його власникам, ОСОБА_2, мешканці міста АДРЕСА_1 та ОСОБА_7, мешканці АДРЕСА_2 тощо. Ба більше, перебування спірної земельної ділянки в прибережній смузі спростовується також тим, що ця земельна ділянка Діловецькою сільською радою вже виділялася для обслуговування житлового будинку ОСОБА_4, право власності якого припинено, у зв'язку з порушенням спадкових прав Позивачів. Тобто, у разі розташування вказаної земельної ділянки у прибережній смузі вона б не могла бути передана у власність ОСОБА_4

Як уже зазначалося, Позивачі до дня смерті ОСОБА_13, являлися в рівних частинах співвласниками нерухомого майна - будинку НОМЕР_1 по вулиці АДРЕСА_3, що фактично не оспорюється Відповідачем, оскільки Рішенням сьомої сесії сьомого скликання Діловецької сільської ради №79 від 15 серпня 2016 року рада мала намір надати дозвіл ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на розробку проекту відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд саме цього будинку. Тобто вказаним рішенням радою визнається як існування цього будинку, так і належність його Позивачам.

Згідно з матеріалами справи, в тому числі, зазначених вище судових рішень, житловий будинок НОМЕР_1, належний на праві спільної приватної власності Позивачам, розташовується в межах населеного пункту - АДРЕСА_3.

Земельна ділянка, яка була виділена для його будівництва та обслуговування, відноситься до земель житлової та громадської забудови (п.б) ч.1 ст.19 ЗК України).

Відповідно до статті 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (ст.39 ЗК України (зі змінами, внесеними згідно із законами України від 05.11.2009 р. N 1704-VI, від 22.12.2011 р. N 4215-VI).

Відповідно до положень частини 2 статті 81 Земельного кодексу України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Відповідно до ст.30 ч.1 Земельного кодексу України, що діяв на час відкриття спадщини та прийняття спадщини Позивачами, при переході права власності на будівлю і споруду разом з

цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Як уже зазначалося після подачі позову до суду ОСОБА_3 померла, а після її смерті спадкоємцем є ОСОБА_2, яка звернулася із відповідною заявою про прийняття спадщини до Рахівської нотаріальної контори.

Таким чином, на сьогодні у Позивача ОСОБА_2, як єдиного на даний час живого спадкоємця як ОСОБА_3 так і ОСОБА_3, наявне право на земельну ділянку на тих же самих умовах і в тому ж обсязі, що було й у попереднього землекористувача ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Системно оцінивши подані суду докази на предмет відповідності їх законодавству, що регулює спірні правовідносини, суд зазначає, що прийняття органом місцевого самоврядування - Діловецькою сільською радою Рахівського району, Закарпатської області 15 серпня 2016 року рішення №79 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду», за яким, громадянці ОСОБА_6, мешканці міста АДРЕСА_1 та громадянці ОСОБА_3, мешканці АДРЕСА_2 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,07 га в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі АДРЕСА_5, позбавляє Позивача у порядку, визначеному чинним законодавством, оформити відповідне право на земельну ділянку на тих же самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. ст. 75,76 КАС України достовірними є доказами , на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставини справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як свідчать матеріали справипредметом в спірних правовідносинах є оскарження рішень 7 сесії 7 скликання Діловецької сільської ради №78 та №79 від 15 серпня 2016 року, які Позивач просила визнати протиправними та скасувати.

В ході розгляду справи представник Позивача надала суду достатні та належні докази своїх позовних вимог, у тому числі рішення судів, в яких були підтверджені обставини, на які посилалася Позивач, натомість, Відповідач, у свою чергу, правомірності вказаних рішень не довів, доказів на спростування позовних вимог ОСОБА_1 суду не надав.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 Справа N 1-9/2009, органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року N 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Разом з тим, відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішення, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п.10. ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акті органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними у судовому порядку.

Зі змісту частини 2 статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Зі змісту статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, у тому числі про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому аналіз зазначених норм свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення.

З урахуванням викладеного, перевіривши оскаржувані в даній справі рішення відповідача, суд доходить висновку про їх невідповідність приписам чинного законодавства та прийняття оскаржуваних рішень без урахування всіх дійсних обставин справи.

У зв'язку з наведеним, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в даній справі та необхідність їх задовольнити.

Обраний позивачем спосіб захисту порушених прав у спірних правовідносинах шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути на черговій сесії сільської ради питання щодо надання громадянці ОСОБА_2, мешканці АДРЕСА_1, дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,11 га, яка розташована на території Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області для обслуговування спадкового житлового будинку НОМЕР_1, господарських будівель та споруд по вулиці Трибушанській в селі Ділове, Рахівського району, Закарпатської областісуд вважає належним і достатнім та вважає, що вказані дії мають бути вчинені відповідачем з урахуванням висновків суду, викладених в даній справі.

Судові витрати Позивач залишає за собою.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 30, 72-79, 90, 162,242, 243- 246, 255 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Рішення 7 сесії 7 скликання Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 78 від 15 серпня 2016 року «Про розгляд заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3», згідно якого відмовлено громадянці ОСОБА_6, мешканці АДРЕСА_1 та громадянці ОСОБА_3, мешканці АДРЕСА_2 в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки приблизною площею 0,11 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі АДРЕСА_5 - визнати протиправним та скасувати.

Рішення 7 сесії 7 скликання Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 79 від 15 серпня 2016 року «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду», згідно якого надано дозвіл громадянці ОСОБА_6, мешканці АДРЕСА_1 та громадянці ОСОБА_7, мешканці АДРЕСА_2 на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,07 га в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі АДРЕСА_5 - визнати протиправним та скасувати.

Зобов'язати Діловецьку сільську раду Рахівського району Закарпатської області (АДРЕСА_6) розглянути на черговій сесії сільської ради питання щодо надання громадянці ОСОБА_2, мешканці АДРЕСА_1, дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,11 га, яка розташована на території Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області для обслуговування спадкового житлового будинку НОМЕР_1, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_3.

Судові витрати залишити за Позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 16.11.2018 року

Суддя: В.Е.Ємчук