Справа № 808/1189/16
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року (о 18 год. 45 хв.)Справа № 808/1189/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Запорізьке карєроуправління»

до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Запорізьке кар'єроуправлінння» (далі ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправлінння», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому з урахуванням уточнення (вх. №15078 від 17.05.2016) просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.04.2016 № відповідача.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що системний аналіз Положення про порядок проведення державної експертизи свідчить про безпідставність твердження контролюючого органу про внормування цим правовим актом визначення коефіцієнта рентабельності гірничого підприємства, виходячи з того, що в тексті Положення визначення та зміст цього термінологічного обєкта відсутні. Вказує, що ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправлінння» з метою підтвердження додержання дозвільних умов та правомірності ведення робіт з використання (видобування) надр у липні 2014 року отримало Експертний висновок №453-Е від 21.07.2014 по проведенню геологічної експертизи видобування гранітів Запорізького родовища у м. Запоріжжя Запорізької області, що використовується позивачем, який не містить жодних посилань на рентабельність підприємства і коефіцієнт рентабельності гірничого підприємства, а також відсутні будь-які вимоги щодо його визначення відповідно до діючого на час оформлення законодавства з боку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр. Зауважує, що припущення контролюючого органу, що платники плати, що проводять господарську діяльність з видобування корисних копалин в межах ділянок надр, геолого-економічна оцінка запасів корисних копалин в межах яких виконана раніше ніж 5 років від моменту виникнення податкових зобовязань з плати, обчислюють податкові зобовязання з плати із застосуванням коефіцієнта рентабельності гірничого підприємства, що дорівнює трикратному розміру облікової ставки Національного Банку України також позбавлено будь-яких підстав. Так, п. 252.16 ст. 252 Податкового кодексу України підстава застосування коефіцієнта рентабельності гірничого підприємства, що дорівнює трикратному розміру облікової ставки Національного Банку України повязано виключно з обставиною, коли гірничі підприємства, що порушили строк регулярної повторної геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин ділянки надр. Пояснює, що у 2014 році позивач змушений був звернутись до Державної служби геології та надр України, ДГП «Геоекспертиза» за отриманням Експертного висновку по проведенню геологічної експертизи видобування гранітів Запорізького родовища у м. Запоріжжя Запорізької області для поновлення спеціального дозволу на користування надрами, та отриманий 21.07.2014 позитивний висновок у жодному розділі питання встановлення коефіцієнта рентабельності гірничого підприємства не вимагається, при цьому, порушень діючого законодавства не встановлено. Звертає увагу суду, що ДФС України своїм листом «Про визначення бази оподаткування за розрахунковою вартістю» №5564/7/99-99-15-04-01-17 від 26.09.2014 витлумачила таким чином, що скасована редакція п. 25 Положення про порядок проведення державної експертизи, є чинною завдяки саме листу Міністерства юстиції України від 11.09.2014 №1163-0-26-14/8.3, проте відповідно до бази даних нормативно-правових актів, які пройшли державну реєстрацію в установленому порядку, вказаний лист реєстрацію не проходив, а тому не може слугувати регуляторним актом. Остаточним доказом безпідставності висновків контролюючого органу, викладених в Акті перевірки, та застосування на цій підставі контролюючим органом фінансових санкцій до позивача, є Лист №3802/7/99-99-15-04-01-17 від 05.02.2015 ДФС України «Про визначення розміру коефіцієнта рентабельності гірничодобувного підприємства», який в черговий раз довів, що на частині наданих у користування ділянок надр, де проводиться господарська діяльність з видобування корисних копалин, геолого-економічну оцінку запасів корисних копалин із визначенням Коефіцієнта, ДКЗ ще не виконано. З огляду на вищевикладене, наголошує, що ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправлінння» з дати експлуатації родовища корисної копалини з 1959 року та отримання останнього Спеціального дозволу на користування надрами №949 від 11.04.1996, не мало геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин із визначенням Коефіцієнта ДКЗ і вимоги діючого гірничого підприємства від державного центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, вимоги про обовязковість проведення державної експертизи з оцінки запасів корисних копалин з визначенням коефіцієнта рентабельності гірничого підприємства не застосовувались, у звязку із чим вважає протиправним податкове повідомлення-рішення від 04.04.2016 № відповідача та просить суд скасувати його.

Ухвалою суду від 23.05.2016 провадження в адміністративній справі зупинено до одержання результатів призначеної судом експертизи.

27 квітня 2018 року провадження у справі поновлене.

Ухвалою судді від 27.04.2018 призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 29 травня 2018 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Під час розгулу справи відповідно до ухвали від 27.04.2018 здійснено заміну первинного відповідача по справі ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області на його правонаступника Запорізьку обєднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Запорізькій області (далі Запорізька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач).

Згідно із ухвалою суду від 30.05.2018 вирішено продовжити строк підготовчого провадження у справі, підготовче засідання по справі відкласти на 26 червня 2018 року.

Відповідач позов не визнав, 31 травня 2018 року надав суду відзив (вх. №16843), відповідно до якого вказує, що у листі ДФС України від 19.10.2015 №38388/7/99-99-15-04-01-17 «Щодо коефіцієнту рентабельності гірничого підприємства у 3 кварталі 2015 року для гірничих підприємств, що порушили строк регулярної повторної геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин ділянки надр», який на теперішній час є чинним, визначено, що у випадку порушення гірничими підприємствами строку регулярної повторної геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин ділянки надр передбачено застосування коефіцієнта рентабельності гірничого підприємства, що дорівнює трикратному розміру облікової ставки Національного Банку України. Так, Експертний висновок №453-Е від 21.07.2014 ДГП «Державна комісія з експертизи геологічних проектів та кошторисів» містить інформацію щодо протоколу Державної комісії по запасах корисних копалин при ОСОБА_2 СРСР №7708 від 27.10.1976, який складено за результатами проведеної державної експертизи та оцінки запасів родовища корисних копалин, що знаходиться у користуванні ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправлінння». Отже, вважає, що у позивача порушено строк регулярної повторної геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин ділянки надр, геолого-економічна оцінка запасів корисних копалин ділянки надр виконана раніше ніж 5 років від моменту виникнення податкових зобовязань з плати за користування надрами, а тому на підставі п. 252.16 ст. 252 Податкового кодексу України коефіцієнт рентабельності у наданому підприємством податковому розрахунку з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 3 квартал 2015 року № від 20.10.2015 повинен дорівнювати трикратному розміру облікової ставки Національного Банку України, а тому платником у розрахунку з плати за користування надрами для видобування корисних копалин в рядку 4.4 (коефіцієнт рентабельності гірничого підприємства) невірно визначено коефіцієнт рентабельності, що вплинуло на визначення вартості оцінки видобутої корисної копалини за розрахунковою вартістю. Ураховуючи викладене, просить у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ухвали від 26.06.2018 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 20 вересня 2018 року.

20 вересня 2018 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 20.09.2018 закрите підготовче провадження у справі та призначене судове засідання на 22 жовтня 2018 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та додаткові усні пояснення. Просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надавши факсом клопотання (вх. №33529) про відкладення судового засідання.

За приписами ч. 6 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 22 жовтня 2018 року, відповідача було повідомлено завчасно (20.09.2018), про що свідчить розписка про повідомлення судом про встановлену дату і час нового судового засідання.

Суд зауважує, що уповноважений представник відповідача в клопотанні не зазначає жодних причин, з яких просить про відкладення розгляду та які унеможливлюють його участь у даному судовому засіданні.

Таким чином, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи, а визнав за можливе розглянути справу по суті за відсутності представника відповідача.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

У період з 29.10.2018 по 19.11.2018 суддя Батрак І.В. була відсутня на роботі на підставі листка непрацездатності, що підтверджується довідкою від 20.11.2018 №02-35/18/64.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправлінння» () зареєстровано в якості юридичної особи 25.03.1994, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до Довідки АА №813803 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України основними видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є: 08.12 Добування піску, гравію, глин і каоліну; 08.11. Добування декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глинистого сланцю тощо.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа №01/255 від 10.07.2014 позивача, ДГП «Геолекспертиза» 21.07.2014 складено Експертний висновок №453-Е по проведенню геологічної експертизи видобування гранітів Запорізького родовища у м. Запоріжжя Запорізької області, що виконується ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправлінння».

На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 та п.75.1 ст.75 та з урахуванням вимог ст. 76 Податкового кодексу України проведено камеральну податкової звітності з плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення про виявлення помилок (порушень), за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 21.12.2015 №1261/15-03/00110183.

Дані камеральної перевірки свідчать про порушення позивачем вимог п. 252.16 ст. 252 Податкового кодексу України при заповненні податкового розрахунку з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 3 квартал 2015 року №. На обґрунтування вказаного висновку зазначено, що в ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя відсутня інформація щодо проведення у ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправлінння» геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин ділянки надр, затверджених центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, за результатами проведення якої визначається коефіцієнт рентабельності, що застосовується при обчисленні податкових зобовязань з плати за користування надрами. На підставі вищевикладеного, відповідно до п. 252.16 ст. 252 Податкового кодексу України коефіцієнт рентабельності у наданому підприємством податковому розрахунку повинен дорівнювати трикратному розміру облікової ставки Національного Банку України, проте платником у розрахунку з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 3 квартал 2015 року в рядку 4.4 (коефіцієнт рентабельності гірничодобувного підприємства) невірно визначено коефіцієнт рентабельності, що вплинуло на визначення вартості одиниці видобутої корисної копалини за розрахунковою вартістю, що в свою чергу призвело до заниження суми податкового зобовязання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 3 квартал 2015 року у сумі 152 713,78 грн. Таким чином, дані камеральної перевірки свідчать про заниження суми податкових зобовязань з плати за користування надрами для видобування корисних копалин та відповідальність платника, передбачену абз. 3 п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України.

Акт перевірки від 21.12.2015 №1261/15-03/00110183 вручений під розписку керівнику підприємства та головному бухгалтеру, про що свідчать їх підписи у відповідних графах.

05 січня 2016 року ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем плата за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення у розмір 229 070,67 грн., у тому числі за основним платежем 152 713,78 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 76 356,89 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його у адміністративному порядку (скарга №05/09 від 21.01.2016).

Так, відповідно до рішення ГУ ДФС у Запорізькій області про результати розгляду скарги від 21.03.2016 № 874/10/08-01-10-01-13 скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області від 05.01.2016 № НОМЕР_1 в частині 38 178,44 грн. зайво застосованих штрафних (фінансових) санкцій, а в іншій частині зазначене рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі висновків акту перевірки та рішення ГУ ДФС у Запорізькій області про результати розгляду скарги від 21.03.2016 № 874/10/08-01-10-01-13 ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 04.04.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем плата за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення у розмір 190 892,23 грн., у тому числі за основним платежем 152 713,78 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 38 178,45 грн.

Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування. При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваних рішень, між сторонами відсутній.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України).

За приписами пункту 251.1 статті 251 Податкового кодексу України, рентна плата складається з: рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин; рентної плати за користування надрами в цілях, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин;. рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України; рентної плати за спеціальне використання води; рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів; рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України.

Підпунктом 252.1.1 пункту 252.1 статті 252 Податкового кодексу України встановлено, що платниками рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб'єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об'єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об'єктах (ділянках) надр.

Згідно з пунктом 252.6 статті 252 Податкового кодексу України, базою оподаткування рентною платою за користування надрами для видобування корисних копалин є вартість обсягів видобутих у податковому (звітному) періоді корисних копалин (мінеральної сировини), яка окремо обчислюється для кожного виду корисної копалини (мінеральної сировини) для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничого підприємства).

Відповідно до пункту 252.7 статті 252 Податкового кодексу України, вартість відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) у податковому (звітному) періоді обчислюється платником для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничого підприємства) за більшою з таких її величин: за фактичними цінами реалізації відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини); за розрахунковою вартістю відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), крім вуглеводневої сировини.

Під час розрахунку рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за розрахунковою вартістю відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства, підприємство застосовує коефіцієнт рентабельності гірничого підприємства (Крмпе).

Відповідно до п. 252.16 ст. 252 Податкового кодексу України розрахункова вартість одиниці відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) (Цр) обчислюється за такою формулою:

Вмп + (Вмп х Крмпе)

Цр = -----------------------------,

Vмп

де Вмп - витрати, обчислені згідно з пунктами 252.11 - 252.15 цієї статті (у гривнях);

Крмпе - коефіцієнт рентабельності гірничого підприємства, обчислений у матеріалах геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин ділянки надр, затверджених центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр (десятковий дріб). Гірничі підприємства, що порушили строк регулярної повторної геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин ділянки надр, обчислюють податкові зобов"язання із застосуванням коефіцієнта рентабельності, що дорівнює трикратному розміру облікової ставки Національного банку України;

Vмп - обсяг (кількість) товарної продукції гірничого підприємства - видобутих корисних копалин (мінеральної сировини), що видобута за податковий (звітний) період.

У випадку порушення гірничими підприємствами строку регулярної геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин ділянки надр передбачено застосування коефіцієнта рентабельності гірничого підприємства, що дорівнює трикратному розміру облікової ставки Національного банку України.

Згідно зі статтею 45 Кодексу України про надра, запаси корисних копалин розвіданих родовищ, а також запаси корисних копалин, додатково розвіданих у процесі розробки родовищ, підлягають експертизі та оцінюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, у порядку, встановленому Кабінетом ОСОБА_2 України.

Порядок здійснення геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин та затвердження регламентується "Положенням про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин", затвердженого Постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 22.12.1994 № 865 (далі - Порядок № 865).

Підстави для виконання повторної геолого-економічної оцінки державної експертизи та оцінка запасів родовищ корисних копалин визначені у п. 25 Порядку № 865.

Відповідач вважає, що абзац 1 пункту 25 Порядку № 865 (в редакції зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 264 від 26.03.2008) визначає регулярну підставу виконання геолого-економічної оцінки державної експертизи та оцінки запасів родовищ корисних копалин через кожні п'ять років експлуатації ділянки надр. При цьому, як на підставу таких доводів, посилається на лист Державної фіскальної служби України № 5564/7/99-99-15-04-01-17 від 26.09.2014, де ДФС робить висновки, що пункт 25 Порядку № 865 діє в тій редакції, яка передбачає проведення такої оцінки кожні пять років.

Тобто, за висновками податкового органу ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправлінння» порушило строк регулярної повторної геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин кожні пять років експлуатації ділянки надр, а тому всупереч вимогам пункту 252.16 статті 252 Податкового кодексу України в 3 кварталі 2015 року при обчисленні розрахункової вартості одиниці товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) безпідставно застосувало коефіцієнт рентабельності гірничого підприємства, обчислений у матеріалах геолого-економічної оцінки, а не застосувало коефіцієнта рентабельності, що дорівнює трикратному розміру облікової ставки Національного банку України.

Натомість позивач, вважає, що положення п. 25 Порядку № 865 в тій редакції, на яку посилається податковий орган є нечинними, а тому у підприємства відсутній обовязок проводити геолого-економічну оцінку родовища кожні пять років.

Таким чином, суть спору полягає в тому, яка редакція пункту 25 Порядку № 865 повинна бути застосована до спірних правовідносин.

Пунктом 25 Положення №865 (у редакції, чинній до 26.03.2008) передбачено, що повторна державна експертиза та оцінка запасів родовищ корисних копалин проводиться обов'язково у тому разі, коли перегляд вимог стандартів і технічних умов щодо кількості або якості корисних копалин, технології їх переробки призводить до зменшення сумарних розвіданих запасів більш як на 20 відсотків або зростання їх обсягу більш як на 50 відсотків. Запаси родовищ, що розробляються, підлягають повторній експертизі та оцінці, якщо внаслідок гірничодобувних або додаткових геологорозвідувальних робіт сумарні розвідані запаси зростають більш як на 50 відсотків порівняно з раніше оціненими ДКЗ, або якщо списані та передбачені до списання розвідані запаси як такі, що не підтвердилися чи недоцільні для видобутку за техніко-економічними умовами родовищ, перевищують нормативи, встановлені законодавством.

Повторна і додаткова експертиза та оцінка запасів корисних копалин проводиться у порядку, передбаченому цим Положенням.

Постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 26.03.2008 № 264 "Про заходи щодо справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин" внесені зміни до пункту 25 Положення та викладено у наступній редакції:

"Повторна державна експертиза та оцінка запасів родовищ корисних копалин проводиться через кожні п'ять років експлуатації ділянки надр, а також у разі:

коли перегляд вимог стандартів і технічних умов щодо кількості або якості корисних копалин, технології їх переробки призводить до зменшення сумарних розвіданих запасів більш як на 20 відсотків або зростання їх обсягу більш як на 50 відсотків. Запаси родовищ, що розробляються, підлягають повторній експертизі та оцінці, якщо внаслідок гірничодобувних або додаткових геологорозвідувальних робіт сумарні розвідані запаси зростають більш як на 50 відсотків порівняно з раніше оціненими Державною комісією по запасах корисних копалин або якщо списані та передбачені для списання розвідані запаси як такі, що не підтвердилися чи недоцільні для видобутку за техніко-економічними умовами родовищ, перевищують нормативи, встановлені законодавством;

коли різниця у розмірі становить понад 20 відсотків порівняно з фактичними техніко-економічними та фінансовими показниками господарської діяльності, пов'язаної з видобуванням корисних копалин, а також коли зміни в технологічних схемах призводять до такої різниці".

Судом встановлено, що постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 27.10.2010 № 1236 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету ОСОБА_2 України" постанову Кабінету ОСОБА_2 України від 26.03.2008 № 264 визнано такою, що втратила чинність з 12.01.2011.

Відповідно до пункту 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету ОСОБА_2 України, затверджених постановою Кабінету ОСОБА_2 України № 870 від 06.09.2005 визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету ОСОБА_2 України чи його скасування не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність, чи які скасовані таким актом (пункт 32 Правил).

Дія акта Кабінету ОСОБА_2 України поновлюється шляхом прийняття відповідного акта або із зазначенням в тексті акта про визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету ОСОБА_2 України чи про його скасування (пункт 32 Правил).

У мотивувальній частині Рішення від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Слід також зазначити, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99, справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

З прийняттям постанови Кабінету ОСОБА_2 України від 27.10.2010 № 1236 зміни та доповнення до Положення № 865 не вносились, попередня редакція пункту 25 Положення №865 не відновлювалась.

З наведеного вбачається, що оскільки постанова Кабінету ОСОБА_2 України від 26.03.2008 № 264 "Про заходи щодо справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин", якою внесені зміни до пункту 25 Положення № 865, втратила чинність 12.01.2011, а попередня редакція пункту 25 Положення № 865 не відновлювалась, то з цього моменту попередня та наступна редакції пункту 25 Положення №865 не є чинними.

Отже, фактично станом на момент винесення спірного податкового повідомлення - рішення вимоги пункту 25 Положення № 865 у жодній із вищевказаних редакцій не діяли.

Тобто, обов`язку проводити кожні п`ять років повторну державну експертизу та оцінку запасів родовищ корисних копалин, підприємство не має, через відсутність таких вимог у діючому законодавстві.

Таким чином, оскільки ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправлінння» не повинно проводити регулярну повторну державну експертизу та оцінку запасів родовищ корисних копалин ділянки надр, то й податкові зобов`язання за порушення строків її проведення із застосуванням коефіцієнта рентабельності, що дорівнює трикратному розміру облікової ставки НБУ, не повинні застосовуватись.

Аналогічні обґрунтування містяться у Висновку №2793/2794-16 за результатами проведення судово-економічної експертизи від 21.01.2017, проведеної судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на підставі ухвали суду по даній справі від 23.05.2016.

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Зі змісту висновку експерта вбачається, що Постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 22.12.1994 № 865 про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, визначено, що це Положення визначає порядок і умови проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин. Метою державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин є:

об'єктивна оцінка мінерально-сировинної бази країни на основі єдиних науково-методичних критеріїв;

забезпечення достовірності оцінених запасів корисних копалин і відповідності їх якісних показників запланованим напрямам використання;

створення умов для найповнішого, економічно раціонального й комплексного використання запасів родовищ корисних копалин з дотриманням вимог щодо охорони надр та навколишнього природного середовища;

проведення порівняльної оцінки кількісних та якісних показників запасів корисних копалин, їх географо-економічних, гірничо-геологічних, гідрогеологічних та інших умов залягання для визначення реальної промислової цінності;

забезпечення дотримання єдиного підходу до визначення техніко-економічних та фінансових показників господарської діяльності, пов'язаної з видобуванням корисних копалин у межах конкретної ділянки надр;

використання оцінок техніко-економічних та фінансових показників господарської діяльності для цілей інвестиційного планування та оподаткування.

Основними завданнями державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин є:

оцінка достовірності запасів корисних копалин і наявних у них корисних компонентів на основі дослідження та аналізу матеріалів геологічного вивчення надр щодо закономірностей формування й розміщення покладів корисних копалин, їх речовинного складу й технологічних властивостей, гірничо-геологічних, гідрогеологічних та інших умов залягання;

встановлення кондицій на мінеральну сировину для підрахунку запасів родовищ з урахуванням раціонального використання всіх корисних копалин і наявних у них корисних компонентів;

визначення кількості та якості запасів корисних копалин і компонентів, ступеня їх вивчення й підготовленості до промислового освоєння;

оцінка промислового значення запасів корисних копалин і компонентів за умови їх найповнішого, економічно раціонального й комплексного вилучення та використання на основі сучасних промислових технологій;

оцінка відповідності наявного в межах родовищ вмісту речовин, що негативно впливають на довкілля і здоров'я людей під час видобутку, переробки й використання корисних копалин, а також складування відходів виробництва, вимогам стандартів, нормативів, лімітів, санітарно-гігієнічних норм і правил, затверджених у встановленому порядку.

Таким чином, Кабінету ОСОБА_2 України від 22.12.1994 № 865 про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, не передбачено визначення Крмпе-коефіцієнту рентабельності гірничого підприємства.

У звязку з вищенаведеним, експерт дійшов висновку, що використання Крмпе-коефіцієнту рентабельності гірничого підприємства у 3 кварталі 2015 року визначений у листі Державної комісії по запасах корисних копалин «Щодо визначення розміру тимчасового коефіцієнта рентабельності гірничодобувного підприємства» №46/07 від 02.02.2015 та листом №3802/7/99-99-15-04-01-17 від 05.02.2015 Державної фіскальної служби України «Про визначення розміру коефіцієнта рентабельності гірничодобувного підприємства», у разі його відсутності у матеріалах географо-економічної оцінки запасів корисних копалин ділянки надр, затверджених Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр (десятковий дріб), не відповідає вимогам нормативних актів.

Крім того, за практикою Європейського Суду з прав людини у справах щодо України, було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, в яких причиною визнання порушення була, серед іншого, нечіткість та неузгодженість податкового законодавства, що мало наслідком його суперечливе тлумачення Верховним Судом України.

Так, у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine) та "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine) ЄСПЛ дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Зокрема, у п.43 рішення "Серков проти України" ЄСПЛ чітко вказує на необхідність практичного застосування принципу in dubio pro tributario: "... Суд не може не брати до уваги вимоги ст.4.4.1 закону про погашення зобов"язань платників податків, який передбачає: якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків платників податків і органу контролю, то рішення приймається на користь платника податків. Проте у цій справі державні органи обрали найменш сприятливе для платників податків тлумачення національного законодавства, що призвело до стягнення ПДВ із заявника".

У справі "Горжелік та інші проти Польщі" (Gorzelik and Others v. Poland) ЄСПЛ зазначив, що коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується. Сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі "передбачуваності" у контексті Конвенції. Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються враховуючи зміни у повсякденній практиці.

Європейський Суд з прав людини визнає, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатись у тому, що спосіб, у який тлумачиться та застосовується національне законодавство, приводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (рішення у справі "Скордіно проти Італії (№ 1)" (Scordino v. Italy).

Відповідно, у вказаних рішеннях ЄСПЛ проти України, Суд приходить до висновку, що відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з такого важливого фіскального питання, яка призводила до його суперечливого тлумачення судом, порушує вимоги Конвенції щодо "якості закону".

Принцип тлумачення норм права на користь платника податків закріплений також у пункті 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, відповідно якого у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З огляду на це, суд вважає, що невдале викладення норм права в національному законодавстві, а саме: відсутність посилання в Постанові КМУ від 27.10.2010 № 1236 на відновлення попередньої редакції пункту 25 Порядку № 856, ще не свідчить, що цей пункт діє в старій редакції відповідно до Постанови від 26.03.2008 № 264, яка припинила бути джерелом права, а її норми втратили свою обов'язкову силу.

Натомість, зазначене свідчить на користь висновку про те, що пункт 25 Порядку №865 фактично відновлений в попередній редакції, яка була чинною до 26.03.2008, а отже у позивача відсутній обовязок проводити повторну державну експертизу та оцінку запасів родовищ корисних копалин через пять років.

Таким чином, висновки податкового органу про порушення ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправлінння» пункту 252.16 статті 252 Податкового кодексу України не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства, зроблені відповідачем в Акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим спірне рішення контролюючого органу, прийняте відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина перша статті 143 КАС України).

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Запорізькій області.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Запорізьке карєроуправління» (69600, м. Запоріжжя, вул. Дніпровські Зорі, 1, ) до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області (69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 14, ) про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.04.2016 №, прийняте Запорізької обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області (, 69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 14).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області на користь Приватного акціонерного товариства «Запорізьке карєроуправління» суму судового збору у розмірі 3 436,06 грн. (три тисячі чотириста тридцять шість гривен 06 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 20.11.2018.

Суддя І.В. Батрак