Справа № 807/351/18
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2018 рокум. Ужгород№ 807/351/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є

з участю секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

учасники справи:

позивач: фізична особі - підприємець ОСОБА_1 не зявився;

представник позивача: ОСОБА_2;

відповідач 1: Ужгородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області представник ОСОБА_3;

відповідач 2: Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області представник ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області та Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових вимог,

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2018 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (89433, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Ратовці, вул. Концівська, 24) до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (88000, м.Ужгород, вул. Загорська, будинок 10а, ), якою просила суд: "1. Визнати протиправним та скасувати: Податкову вимогу Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області № 3287-25 від 23.05.2016 року; Податкову вимогу Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області № 250-17 від 24.03.2017 року; 2. Судові витрати покласти на відповідача, а сплачені позивачем стягнути з відповідача на користь позивача та видати документ примусового виконання."

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року було відкрите провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року було перейдено до загального позовного провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року було залучено співвідповідачем по справі Головне управління державної фіскальної служби у Закарпатській області.

Свої позовні вимоги позивач мотивував наступним. Позивач вказує, що грошові зобовязання зі сплати єдиного податку за 2016 рік були ним сплачені, вчасно, у повному обсязі, що підтверджується платіжними документами, які містяться в матеріалах справи, а тому вважає податкову вимогу № 3287 25 від 23 травня 2016 року, податкову вимогу № 250 17 від 24 березня 2017 року протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

У запереченні проти адміністративного позову представник відповідача 1 просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає: щодо податкової вимоги № 3287 25 від 23 травня 2016 року, так як Позивач самостійно погасив суму податкового боргу у розмірі 14 742, 31 грн. за рахунок платіжного доручення №7 від 05.10.2016 року на суму 4800,00 грн., квитанції №0.0.654468543.1 від 18.11.2016 року на суму 1483,50 грн. та квитанції №0.0.707478373.1 від 16.02.2017 року на суму 15166,50 грн., то оспорювана податкова вимога відповідно до статті 60 пункту 2 ПК України вважається відкликаною у цей же день. Також, вказує на те, що сума коштів у розмірі 14748,50 грн., сплачена через ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» не поступала до бюджету.

У запереченні проти адміністративного позову представник відповідача 2 просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає, що позивачем до контролюючого органу подано податкову декларацію від 01.02.2017 року № НОМЕР_1 платника єдиного податку фізичної особи підприємця з самостійно задекларованою сумою єдиного податку до сплати у розмірі 15166,51 грн. Проте зазначена сума податку сплачена Позивачем частково у розмірі 130,17 грн. Залишок несплаченої суми становить 15036,34 грн. У звязку з чим Головним управлінням ДФС у Закарпатській області було виставлено податкову вимогу від 24.03.2017 року № 250-17 про наявність податкового боргу за узгодженими податковими зобовязаннями, яку вручено особисто 04 квітня 2017 року.

Під час розгляду справи по суті уповноважений представник позивача позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Фізична особа підприємець перебуває на обліку Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області.

Відповідно до вимог Податкового кодексу України, позивачем, було подано за 2016 рік щоквартальні податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця, а саме:

- звітна податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 1 квартал 2016 року № від 04 травня 2016 року (а.с.а.с 13-15);

- звітна податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 1 півріччя 2016 року № НОМЕР_2 від 08 серпня 2016 року (а.с.а.с 16-18);

- звітна податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 9 місяців 2016 року № НОМЕР_3 від 27 жовтня 2016 року (а.с.а.с 19-21);

- звітна податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи підприємця річна за 2016 рік № НОМЕР_1 від 01 лютого 2017 року (а.с.а.с 22-24).

На підтвердження сплати грошових зобовязань, які виникли за поданими деклараціями, позивач, надав суду копії квитанцій, а саме:

- квитанція №ПН 562671 від 19.05.2016 року на суму 14748,50 грн. (ПАТ «Банк Михайлівський») (а.с. 12);

- платіжне доручення №7 від 05.10.2016 року на суму 4,800 грн. (КБ «Приватбанк») (а.с. 11);

- квитанція № 0.0.654468543.1 від 18.11.2016 року на суму 1483,50 грн. (КБ «Приватбанк») (а.с. 10) ;

- квитанція №0.0.707478373.1 від 16.02.2017 року на суму 15166,50 грн. (КБ «Приватбанк») (а.с. 9).

Відповідно до відомостей із інтегрованої картки платника по платежу 18050400 (Єдиний податок з фізичних осіб) станом на 01 січня 2016 року рахувалося сальдо переплати у розмірі 6,19 грн..

Як встановлено судом кошти у розмірі 14748,50 грн., що сплачені позивачем через ПАТ "Банк Михайлівський" на підставі квитанції № ПН 562671 від 19.05.2016 року як єдиний податок за I-й квартал 2016 року на рахунки, що зазначені у вказаній квитанції не потрапили.

20 травня 2016 року ФОП ОСОБА_1 було нараховано єдиного податку у розмірі 14748,50 грн. по податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця № НОМЕР_4 від 04.05.2016 року.

Станом на 22 травня 2016 року сума податкового боргу платника за узгодженим грошовим зобовязанням по платежу 18050400 (Єдиний податок з фізичних осіб) становила 14742,31 грн. (а.с.а.с. 44, 45).

23 травня 2016 року Ужгородською ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області було надіслано податкову вимогу № 3287-25 з вимогою сплатити, у визначений термін, суму податкового боргу у розмірі 14742,31 грн. ( а.с. 26).

У відповідності до статті 87 пункту 87.9 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Судом також було встановлено, що у звязку із оплатою позивачем сум єдиного податку за наступні періоди такі кошти контролюючий орган зараховував в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, а саме на погашення єдиного податку за I квартал 2016 року у розмірі 14742,31 грн..

У відповідності до статті 60 пункту 60.1 підпункту 60.1.1 ПК України, податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Таким чином у розумінні статті 60 пункту 60.1 підпункту 60.1.1 ПК України податкова вимога № 3287-25 від 23 травня 2016 року вважається такою, що відкликана.

16 лютого 2017 року ФОП ОСОБА_1 було нараховано єдиного податку у розмірі 15166,51 грн. по податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця № НОМЕР_1 від 01.02.2017 року.

Проте, на думку ГУ ДФС у Закарпатській області, зазначена сума була сплачена частково у розмірі 130,17 грн., а залишок несплаченої суми становив 15036,34 грн. (а.с. 45).

24 березня 2017 року Головним управлінням ДФС у Закарпатській області було надіслано податкову вимогу № 250-17 з вимогою сплатити, у визначений термін, суму податкового боргу у розмірі 15036,34 грн. (а.с. 25).

Не погоджуючись із вказаними діями, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Згідно із статтею 67 частини 1 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі по тексту ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 9 пункту 1 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до статті 33 пункту 3 ПК України базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку.

Відповідно до статті 36 пункту 1 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно із статтею 46 пункту 1 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі по тексту - податкова декларація) - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до статті 49 пункту 1 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до статті 49 пункту 2 ПК України платник податків зобовязаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають обєкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Відповідно до статті 49 пункту 18 підпункту 2 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Згідно зі статтею 54 пункту 1 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Враховуючи вищенаведене та дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що ФОП ОСОБА_1, вчасно подав податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 1,2,3 квартали 2016 року та річну декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2016 рік, що також не ставиться під сумнів сторонами у справі.

Статтею 16 пунктом 1 підпунктом 4 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно зі статтею 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Відповідно до статті 38 пункту 1 ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до статті 56 пункту 11 ПК України, не підлягає оскарженню податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до статті 57 пункту 1 ПК України, платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 57 пункту 5 ПК України фізичні особи - платники податків повинні сплачувати податки і збори, що встановлені цим Кодексом, через установи банків та поштові відділення.

Відповідно до Розділу 1 пункту 8 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні", затвердженої Постановою правління Національного банку України № 174 01.06.2011 року, в редакції на момент сплати суми грошових зобовязань (далі по тексту Інструкція, втратила чинність 01.11.2018 року) банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати своєчасне повне оприбуткування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, та її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно правових актів.

Відповідно до Розділу 4 пункту 2 підпункту 9 Інструкції банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в редакції чинній на момент сплати податкових зобовязань, первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує його здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обовязкові ознаки: 1) він має містити відомості про господарську операцію; 2) підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

З урахуванням наведеного, слідує висновок, що оскільки сплата податкового зобовязання здійснена вчасно та підтверджується квитанціями, платіжним дорученням, які містяться в матеріалах справи, то в суду немає підстав вважати не сплаченими податкові зобовязання ФОП ОСОБА_1, адже було виконано всі обовязки, покладені на нього чинним законодавством.

Щодо доводів відповідача 1 про відсутність відомостей в інтегрованій картці платника по платежу 18050400 ( Єдиний податок з фізичних осіб) суми коштів у розмірі 14748,50 грн. за 1 квартал 2016 року за квитанцією № ПН 562671 від 19.05.2016 р. (ПАТ «Банк Михайлівський») у звязку з не зарахуванням банком до бюджету коштів, в наслідок визнання його неплатоспроможним, суд дійшов до наступного.

Суд зазначає, що обставини, пов'язані з неплатоспроможністю Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський» є загальновідомими.

Зокрема, на підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного Акціонерного Товариства «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23 травня 2016 року до 22 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5 на один місяць з 23 травня 2016 року до 22 червня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного Акціонерного Товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 р. №1213, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного Акціонерного Товариства «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), в тому числі з підписання всіх договорів, повязаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5 з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно.

Тобто, банком не було виконано доручення позивача - квитанція позивача № ПН 562671 від 19 травня 2016 року, у зв'язку з неплатоспроможністю, що підтверджується запровадженням з 23 травня 2016 року тимчасової адміністрації.

Згідно з статтею 129 пункту 6 ПК України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Відповідно до статті 129 пункту 129.7 ПК України, не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку.

Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

В даному випадку має місце ситуація, коли кошти за квитанцією позивача № ПН 562671 від 19 травня 2016 року у розмірі 14748,50 грн. (одержано банком 19.05.2016 р.) спрямовані на сплату грошового зобовязання, яке виникло на підставі податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 1 квартал 2016 року, не були зараховані до бюджету саме з вини банку, у якому на підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до статті 59 пункту 1 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з статтею 14 пункту 1 підпункту 175 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 пункту 1 підпункту 1 ПК України податкове повідомлення рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Згідно з статтею 60 пунктом 2 ПК України, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу у повному обсязі.

Таким чином, оскільки позивач самостійно погасив суму податкового боргу у розмірі 14742,31 грн. відповідно до податкової вимоги № 3287-25 від 23 травня 2016 року, а останній платіжний документ яким було зменшено абсолютне значення суми такого боргу припав на 16 лютого 2017 року, то на момент звернення з позовною заявою до суду дана податкова вимога була відкликана, а відтак відсутні підстави для її скасування.

У відповідності до статті 1 пунктів 1.24, 1.32 та 1.41 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" № 2346-III (далі по тексту Закон України № 2346-III), переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Сума переказу - кошти, відповідна сума яких внаслідок переказу має бути зарахована на рахунок отримувача або видана йому у готівковій формі.

У відповідності до статті 4 пункту 41.1 Закону України № 2346-III, для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі.

Згідно зі статтею 5 пунктом 5.1 Закону України № 2346-III, суб'єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем.

Відповідно до статті 8 пунктів 8.2 та 8.3 Закону України № 2346-III, банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

Статтею 16 пунктом 16.1 Закону України № 2346-III, встановлено, до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

У відповідності до статті 21 пункту 21.1 підпункту 2 Закону України № 2346-III, ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі.

Статтею 24 пунктами 24.1 та 24.3 Закону України № 2346-III, подання ініціатором до банку або іншої установи - учасника платіжної системи документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі здійснюється протягом операційного часу. При використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком або іншою установою - учасником платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі. Прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією.

Таким чином, що стосується податкової вимоги № 250-17 від 24 березня 2017 року, то суд дійшов до висновку, що так як позивач вчасно сплатив грошове зобовязання, то відсутні підстави для виникнення податкового боргу у ФОП ОСОБА_1 по податковій вимозі № 250-17 від 24.03.2017 року, яка стосується сплати податкових зобовязань, визначених податковими деклараціями платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2016 рік.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті частини першої 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із статтею 139 частини 1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судовий збір сплачений при зверненні до суду у розмірі 704,80 грн.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (89433, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Ратовці, вул. Концівська, 24, РНОКПП НОМЕР_5) до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, 10а, Код ) та Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, Код ) про визнання протиправними та скасування податкових вимог задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області № 250-17 від 24 березня 2017 року.

У задоволенні позову у частині решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (89433, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Ратовці, вул. Концівська, 24, РНОКПП НОМЕР_5) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, Код ) судові витрати у розмірі 704,80 грн. ( сімсот чотири грн. 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 09 листопада 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 19 листопада 2018 року.

СуддяОСОБА_6