Справа № 819/753/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 рокуЛьвів№857/1060/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі №819/753/18 (винесене головуючим суддею Подлісною І.М. проголошене о 11:37 год. у м. Тернополі повний текст складений 18.06.2018р.) за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась в суд з адміністративним позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.12.2017 року вона звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років, на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як така, що станом на момент звернення мала необхідний спеціальний стаж роботи не менше 26 років 6 місяців. Листом Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області №1858/05 від 06.02.2018 р. позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років з посиланням на те, що стаж роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років становить 25 років 3 місяці 27 днів, а необхідно 26 років 6 місяців, до спеціального стажу роботи позивачу зараховано період роботи з 04.09.1992р. по 10.10.2017р., а період роботи у міжшкільному виробничому комбінаті на посаді майстра з 22.09.1986р. по 25.10.1990р. - підстав зарахувати до спеціального стажу немає. Позивач вважає відмову відповідача протиправною та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року позов задоволено. Відмову Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Тернопільської області №1858/05 від 06.02.2018р. в призначенні ОСОБА_3 з 28 грудня 2017 р. пенсії за вислугу років, відповідно до п. е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визнано протиправною. Зобов'язано Тернопільське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Тернопільської області призначити ОСОБА_3 з 28 грудня 2017 р. пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу період роботи у міжшкільному навчально-виробничому комбінаті на посаді майстра з 22.09.1986р. по 25.10.1990р. та провести виплату призначеної пенсії.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом неповно та неправильно встановлені обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до винесення незаконного рішення. Зокрема апелянт посилається на те, що період роботи в міжшкільному виробничому комбінаті на посаді майстра з 22.09.1986р. по 25.10.1990р. підстав зарахувати до спеціального стажу немає, оскільки в даний період позивач згідно з записами трудової книжки працювала у швейному об'єднанні. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 28 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Тернопільської області з заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 06.02.2018р. №1858/05 позивачу відмовлено у призначені пенсії у зв'язку з тим, що стаж роботи позивача на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років, становить 25 років 3 місяці 27 днів, а необхідно 26 років 6 місяців. За інформацією про те, які періоди трудової діяльності позивача зараховані та відповідно не зараховані для обчислення відповідного стажу, рекомендовано звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

09 лютого 2018 р. позивач звернулась із письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для надання роз'яснень по відмові у призначенні пенсії за вислугу років.

Листами від 22.02.2018 р. № 154/Т-11, 165/Т-11 та від 18.04.2018р. №3179/02 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області зазначено, що до спеціального стажу роботи позивачу зараховано період роботи з 04.09.1992р. по 10.10.2017р., а період трудової діяльності у міжшкільному виробничому комбінаті на посаді майстра з 22.09.1986р. по 25.10.1990р. підстав зарахувати до спеціального стажу немає.

Листом від 06.02.2018р. №1858/05 Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області ОСОБА_3 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідних 26 років 6 місяців спеціального стажу.

Згідно з записами трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_1, позивач 08.12.1983 р. прийнята на роботу в Тернопільське виробниче швейне об'єднання ученицею швеї (запис №3), 05.04.1984р. переведена швеєю, присвоєно кваліфікацію швеї-мотористки (запис №4), 01.11.1985р. переведена майстром цеху №3 (запис№5), а з 22.09.1986р. переведена інструктором виробничого навчання міжшкільного комбінату (запис№6). Звільнена з роботи 25.10.1990р. (запис №7), після чого в період з 06.11.1990р. по 27.12.2017р. працювала на різних посадах, стаж роботи на яких зараховано відповідачем до спеціального стажу роботи і не заперечується відповідачем.

Відповідно до довідки від 31.10.2001 р. №578, виданої Галицьким коледжем, ОСОБА_3 дійсно працювала майстром МНВК трудового навчання і профорієнтації учнів м. Тернополя з 22.09.1986р.

Також у матеріалах справи міститься довідка Галицького коледжу імені Вячеслава Чорновола №82/03 від 19.02.2018 р., видана ОСОБА_3 про те, що вона дійсно під час роботи на Тернопільському виробничому швейному об'єднанні делегована від виробництва у Міжшкільний навчально-виробничий комбінат трудового навчання і профорієнтації учнів м. Тернополя, у якому фактично працювала майстром виробничого навчання в період з 22.09.1986р. по 25.10.1990р.

Рішенням Тернопільського міського суду від 16.10.2002р. у справі №2-7020/02 встановлено факт, що ОСОБА_3 з 22.09.1986р. по 21.12.1987р. виконувала обов'язки майстра виробничого навчання в міжшкільному навчально-виробничому комбінаті трудового навчання і профорієнтації учнів м. Тернополя, а з 22.12.1987р. по 25.10.1990р. знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що зараховується до стажу педагогічної роботи згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2001р. №78 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 закону України «Про освіту», частини першої статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту», частини другої статті 18 і частини першої статті 22 Закону України «Про позашкільну освіту».

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії мала достатньо спеціального стажу для призначення пенсії за вислугою років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до приписів статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років.

Так, за пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Крім того, пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Тобто, відповідно до приписів пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення 55 річного віку право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту, а саме в даному випадку з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 08.12.1983 р. прийнята на роботу в Тернопільське виробниче швейне об'єднання ученицею швеї (запис №3), 05.04.1984 р. переведена швеєю, присвоєно кваліфікацію швеї-мотористки (запис №4), 01.11.1985р. переведена майстром цеху №3 (запис№5), а з 22.09.1986р. переведена інструктором виробничого навчання міжшкільного комбінату (запис№6). Звільнена з роботи 25.10.1990 р. (запис №7), після чого в період з 06.11.1990р. по 27.12.2017р. працювала на різних посадах, стаж роботи на яких зараховано відповідачем до спеціального стажу роботи і не заперечується відповідачем.

Відповідачем вказує на те, що період роботи позивача у міжшкільному виробничому комбінаті на посаді майстра з 22.09.1986р. по 25.10.1990р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, не зараховано до спеціального трудового стажу, який надає право на призначення пенсії за вислугою років.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про позашкільну освіту» позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Статтею 5 Закону України «Про позашкільну освіту» визначено, що структуру позашкільної освіти становлять: заклади позашкільної освіти; інші заклади освіти як центри позашкільної освіти, до числа яких належать: заклади загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, заклади професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об'єднання на базі закладів загальної середньої освіти, міжшкільних навчально-виробничих комбінатів, закладів професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; клуби та об'єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші заклади освіти, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов'язана із функціонуванням позашкільної освіти.

Відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Згідно ч. 2 ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту» перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до Розділу І «Освіта» Переліку №909 визначено перелік закладів і установ освіти, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема: Міжшкільні навчально-виробничі комбінати: директори, заступники директорів з навчально-виховної (навчальної, виховної навчально-виробничої) роботи, вчителі, майстри виробничого навчання, практичні психологи, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

З матеріалів справи встановлено, що спеціальний стаж роботи позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, підтверджений записами в трудовій книжці, довідками від 31.10.2001 р. №578, від 19.02.2018 р. №82/03, які підтверджують, що ОСОБА_3 дійсно працювала майстром МНВК трудового навчання і профорієнтації учнів м. Тернополя з 22.09.1986 р., а також рішенням Тернопільського міського суду від 16.10.2002р. у справі №2-7020/02 яким встановлено факт, що ОСОБА_3 з 22.09.1986р. по 21.12.1987р. виконувала обов'язки майстра виробничого навчання в міжшкільному навчально-виробничому комбінаті трудового навчання і профорієнтації учнів м. Тернополя, а з 22.12.1987 р. по 25.10.1990 р. знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що зараховується до стажу педагогічної роботи згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2001р. №78 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 закону України «Про освіту», частини першої статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту», частини другої статті 18 і частини першої статті 22 Закону України «Про позашкільну освіту».

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення про відмову ОСОБА_3 у призначенні пенсії за вислугою років, за пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії мала достатньо спеціального стажу для призначення пенсії за вислугою років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області - залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі №819/753/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний
Повний текст постанови складено 15.11.2018р.