Справа № 826/9106/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 листопада 2018 року № 826/9106/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі також - позивач) з позовом до Державної фіскальної служби України (надалі також - відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку виплати заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку виплати заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та індексації заробітної плати, а також про визнання протиправними та дискримінаційними дії ДФС України.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно не виплачена позивачу заборгованість по заробітній платі, середнього заробітку за затримку виплати заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку виплати заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та індексації заробітної плати.

Відповідач проти позову заперечував, надав суду письмовий відзив в якому просив суд відмовити в задоволенні позову оскільки відповідачем не порушено прав позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу Міністерства доходів і зборів України №3209-0 від 14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 був призначений на посаду заступника начальника Державної податкової інспекції у м. Алушті Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим.

У зв'язку з ситуацією, що склалась починаючи з березня 2014 р. в Автономній республіці Крим, а саме у зв'язку з тимчасовою окупацією території півострова внаслідок збройної агресії Російської Федерації та захопленням адміністративних будівель самопроголошеною владою АР Крим, у тому числі й будівлі ДПІ у м. Алушті Головного управління Міндоходів в АР Крим, подальше виконання посадових обов'язків на території АР Крим не представлялось можливим. Окупація півострова є визнаним й загальновідомим фактом та не потребує доказування.

З метою забезпечення належної координації роботи органів ГУ Міндоходів в АР Крим, Розпорядженням Міністерства доходів та зборів України від 24.03.2014 №55 «Про створення робочої групи» позивач був зарахований до робочої групи з координації роботи органів ГУ Міндоходів в АР Крим та м. Севастополі з фактичним розташуванням робочої групи у м. Києві.

Наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 24.03.2014 року №121-о «Про відрядження до робочої групи», позивач був відряджений до Міністерства доходів і зборів України на період функціонування такої робочої групи.

Відтак, починаючи з 24.03.2014 року позивач у відповідності до вказаного розпорядження та Наказу виконував поставлені перед робочою групою завдання та зокрема, безпосередні доручення керівника робочої групи.

Робоча група функціонувала у належному робочому складі, виконувала поставлені перед нею завдання, вживала усіх необхідних заходів для ліквідації наслідків окупації ГУ Міндоходів в АР Крим, вносила пропозиції для подальшого ефективного функціонування органу, його розміщення, вирішення проблемних питань та запобігання порушенню прав платників податків, про виконану роботу звітувалась безпосередньо Міністерству доходів і зборів України.

Проте, на підставі Розпорядження Міністерства доходів та зборів України від 17.04.2014 р. №76-р раніше прийняте Розпорядження Міністерства доходів та зборів України від 24.03.2014 №55 «Про створення робочої групи» визнане таким, що втратило чинність. Підставою скасування вказаного розпорядження стала «втрата актуальності».

Однак позивач, як й інші працівники, що входили до складу даної робочої групи, усвідомлюючи всю відповідальність, покладену на них як на державних службовців, продовжували активно брати участь у заходах, спрямованих на захист порушених прав юридичних та фізичних осіб під час незаконної анексії Криму, а також виконувати свої посадові обов'язки, які представлялось можливим на цей момент виконувати.

Разом з тим, позивач увійшов до складу Міжвідомчої робочої групи при Міністерстві юстиції України, що була створена з метою формування належної доказової бази, висвітлення фактів втрат держави, нанесених збитків, порушення прав юридичних та фізичних осіб внаслідок окупації Криму.

Міністерство доходів і зборів України листом від 28.05.2014 р. №1081/5/99-99-04-01-01-16 повідомлено Міністерство юстиції України про згоду працівників територіальних органів Міндоходів в Автономній республіці Крим щодо участі підпорядкованих працівників, у тому числі і щодо позивача, у роботі зазначеної Міжвідомчої робочої групи.

Наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 28.05.2014 року №126-о «Про відрядження до міжвідомчої робочої групи» Позивач відряджений до Міністерства юстиції України на період функціонування такої міжвідомчої робочої групи.

Оскільки заробітна плата не нараховувалась та не сплачувалась, позивач для вирішення даного питання, спільно з іншими працівниками ГУ Міндоходів в АР Крим та його територіальних органів доповідав цю ситуацію безпосередньо начальнику ГУ Міндоходів в АР Крим.

Начальник ГУ Міндоходів в АР Крим звертався безпосередньо до Голови Державної фіскальної служби України - Голови комісії з реорганізації Міндоходів України Білоуса І.О. із листом від 12.09.2014 р. №23/01-01 щодо наявності заборгованості по виплаті заробітної плати працівникам ГУ Міндоходів в АР Крим.

При цьому, начальник ГУ Міндоходів в АР Крим неодноразово наголошував, що у зв'язку з окупацією території АР Крим та захопленням адміністративної будівлі ГУ Міндоходів в АР Крим, зокрема й управління фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, захопленням печатки, закриттям казначейських рахунків та не відкриттям нових, а також відсутності осіб, що займали посади в управлінні, ГУ Міндоходів в АР Крим не має можливості виплачувати заробітну плату, просив Міністерство доходів та зборів України створити умови та можливість отримувати заробітну плату в Міністерстві доходів і зборів України або будь-яким іншим чином вплинути на вирішення проблемної ситуації, надати відповідне доручення департаменту фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку.

Проте жодних заходів зі сторони Міністерства доходів і зборів (Державної фіскальної служби України) не було прийнято, а заборгованість по заробітній платі не була виплачена.

У зв'язку з наявною заборгованістю по виплаті заробітної плати позивач звернувся з відповідним позовом до ДФС України по стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня 2014 р. по 30 червня 2017 р. під час роботи в Державній податковій інспекції у м. Алушті Головного управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2017 р. у справі №826/3967/17 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, стягнуто з ДФС України на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 01 квітня 2014 р. по 30 червня 2017 р. під час роботи в Державній податковій інспекції у м. Алушті Головного управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим у розмірі 148 304,32 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 р. у справі №826/3967/17 рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 р. у справі №826/3967/17 (судове рішення набрало законної сили) було підтверджено, що ДФС України є правонаступником ДПІ у м. Алушті ГУ Міндоходів в АР Крим.

Разом з тим, на підставі наказу Міндоходів України від 24.01.2018 р. №1-о ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника Державної податкової інспекції у м. Алушті Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим за власним бажанням.

Однак станом на дату звільнення з ДФС України, відповідач не виконав розрахунок по заробітній платі з позивачем, не видав трудову книжку та не виконав у повному обсязі рішення суду у справі №826/3967/17.

Щодо невиконання рішення суду у справі №826/3967/17 у повному розмірі.

Окружним адміністративним судом міста Києва 16.11.2017 р. прийнято постанову у справі №826/3967/17 про стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня 2014 р. по 30 червня 2017 р. під час роботи в ДПІ у м. Алушті ГУ Міндоходів в АР Крим у розмірі 148 304,32 грн. без урахування обов'язкових податків та зборів.

Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2017 р. набрала законної сили після розгляду по суті справи №826/3967/17 у Київському апеляційному адміністративному суді (постанова КААС від 31.01.2018 р.).

Таким чином, судовим рішенням у справі №826/3967/17, яке набрало законної сили, зобов'язано Державну фіскальну службу України, погасити заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 у розмірі 148 304,32 грн. без урахування обов'язкових податків та зборів.

12.04.2018 р. Генічеською ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області на виконання рішення суду у справі №826/3967/17 було зараховано 119 384,98 грн. на розрахунковий рахунок ОСОБА_1

Тобто сума коштів, яка була перерахована ДФС України на виконання рішення суду у справі №826/3967/17 (119 384,98 грн.) є меншою від суми яку суд зобов'язав виплатити позивачу (148 304,32 грн.) на 28919,34 грн. = 148304,32 - 119 384,98.

З метою встановлення причини перерахування відповідачем суми меншої ніж зазначено рішенням суду на адресу відповідача було в інтересах позивача було скеровано адвокатський запит від 12.04.2018 р. №1 про надання інформації про перерахування суми меншої ніж встановлено рішенням суду.

Зі змісту відповіді ДФС України від 19.04.2018 р. №5666/9/99-99-05-03-01-14 на адвокатський запит вбачається, що відповідачем при виконанні рішення суду було утримано податки із суми заборгованості.

Однак, такі дії свідчать про не виконання рішення суду у повному обсязі, оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.11.2017 р. у справі №826/3967/17 з відповідача було стягнуто 148 304,32 грн., а не 119 384,98 грн.

Оскільки постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.11.2017 р. набрала законної сили, то на виконання такого рішення суду позивач має отримати призначену до стягнення суму у повному розмірі 148 304,32 грн., при цьому суд у справі №826/3967/17 не уповноважував та не зобов'язував відповідача на здійснення заходів щодо стягнення з цієї суми податків та зборів під час здійснення виплати по заборгованості із заробітної плати.

При цьому, не нарахування та не стягнення податків та зборів з нарахованої до стягнення суми заборгованості, а саме з 148 304,32 грн., не знімає з позивача обов'язку пов'язаного з самостійним декларуванням отриманих коштів та сплатою відповідних податків та зборів відповідно до діючого законодавства.

Таким чином, відповідач мав виконати судове рішення у справі №826/3967/17 у повному обсязі, а саме перерахувати усю суму заборгованості у розмірі 148304,32 грн., внаслідок чого у позивача виникає обов'язок самостійно здійснити заходи пов'язанні зі сплатою податків та зборів з отриманих коштів.

Враховуючи вищевикладене, ДФС України протиправно не виконало рішення суду по справі №826/3967/17 у повному обсязі та недоплатило позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 28 919 (двадцять вісім тисяч дев'ятсот дев'ятнадцять) грн. 34 коп.

Щодо видачі трудової книжки. Як було зазначено вище, на підставі наказу Міндоходів України від 24.01.2018 р. №1-о ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника Державної податкової інспекції у м. Алушті Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим за власним бажанням.

Згідно зі ст. 47 Кодексу законів про працю України (КЗпП) власник або уповноважений ним орган (роботодавець) зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку й провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП.

Згідно з п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Однак, відповідачем не була видана трудова книжка позивачу.

Таким чином, ОСОБА_1 має законне право на отримання трудової книжки, а тому невидача відповідачем трудової книжки позивачу є протиправною.

Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі. Як було зазначено вище, судовими рішеннями у справі №826/3967/17 було стягнуто заборгованість по заробітній платі ДФС України перед ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2014 р. по 30 червня 2017 р.

Проте, станом на дату звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Державної податкової інспекції у м. Алушті Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, а саме станом на 24.01.2018 р., не було здійснено виплату заробітної плати за період з 01.07.2017 р. по 24.01.2018 р., у зв'язку з чим наявна заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право па належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Стаття 115 КЗпП України встановлює, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до абз. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 р. у справі №826/3967/17, підтверджено, що ДФС України є правонаступником ДПІ у м. Алушті ГУ Міндоходів в АР Крим, то невиплачений розмір заборгованості по заробітній платі підлягає стягненню з ДФС України.

ДФС України листом від 03.07.2018 р. №3183/8/21-22-09-49 було надано розрахунок заробітної плати позивача (за аналогічною посадою) за період з 01 липня 2017 р. по 24 січня 2018 р. який складає 29 020 (двадцять дев'ять тисяч двадцять) грн. 17 коп.

Таким чином, заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.07.2017 р. по 24.01.2018 р. у розмірі 29 020 (двадцять дев'ять тисяч двадцять) грн. 17 коп. підлягає стягненню з ДФС України.

Щодо стягнення середнього заробітку. На підставі наказу Міндоходів України від 24.01.2018 р. №1-о ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника Державної податкової інспекції у м. Алушті Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим за власним бажанням.

Оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 р. у справі №826/3967/17 за позовом ОСОБА_1 до ДФС України, підтверджено, що ДФС України є правонаступником ДПІ у м. Алушті ГУ Міндоходів в АР Крим, то наявні законні підстави для стягнення середнього заробітку за затримку виплати заборгованості по заробітній платі після звільнення з посади.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу Законів про працю України (далі по тексту - «КЗпП України), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Відповідач не виконав вимоги суду та не надав розрахунок середнього заробітку позивача.

Позивач самостійно здійснив розрахунок середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати, який зазначено в заяві про уточнення позовних вимог.

Розрахунок середнього заробітку здійснено на підставі листа ДФС України від 03.07.2018 р. №3183/8/21-22-09-49, у якому зазначено розрахунок заробітної плати позивача (за аналогічною посадою) за період з 01 липня 2017 р. по 24 січня 2018 р.

Середній заробіток розраховується наступним чином (згідно заяви про уточнення позовних вимог позивача):

- Заробітна плата позивача за останні два місяці роботи перед звільненням (24.01.2018 р.): у листопаді 2017 року - 5389 грн. 63 коп., у грудні 2017 року - 5389 грн. 63 коп.;

- Кількість робочих днів за останні два місяці роботи перед звільненням (24.01.2018 р.): у листопаді 2017 року - 22 дні, у грудні 2017 року - 20 днів;

- Середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи перед звільненням (24.01.2018 р.): 256 грн. 65 коп. = (5389 грн. 63 коп. (листопад 2017 р.) + 5389 грн. 63 коп. (грудень 2017 р.)) / 42 (загальна кількість робочих днів за листопад та грудень 2017 р.));

- Період невиплати належної заробітної плати: з 24.01.2018 р. (дата звільнення) по 31.10.2018 р. становить 191 робочий день, з яких: у січні - 5, у лютому - 20, у березні - 22, у квітні - 19, у травні - 20, у червні - 20, у липні - 21, у серпні - 22, у вересні - 21, у жовтні - 21.

- Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки складає 49 020 грн. 15 коп. = 256 грн. 65 коп. * 191 робочий день.

Таким чином, середній заробіток за затримку виплати заробітної плати ОСОБА_1 становить 49 020 (сорок дев'ять тисяч двадцять) грн. 15 коп.

При цьому, відповідач не оскаржував здійснений позивачем розрахунок середнього заробітку.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ДФС України середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 49 020 (сорок дев'ять тисяч двадцять) грн. 15 коп.

Щодо компенсації за затримку виплати заробітної плати. Судовими рішеннями у справі №826/3967/17 було стягнуто заборгованість по заробітній платі ДФС України перед ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2014 р. по 30 червня 2017 р. у розмірі 148 304,32 грн.

Частковий розрахунок по заборгованості по заробітній платі було здійснено лише 12.04.2018 р., а саме Генічеською ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області було зараховано 119 384,98 грн.

Тобто, позивач має право на компенсацію за затримку виплати заробітної плати за відповідні періоди (з 01 квітня 2014 р. по 30 червня 2017 р.) по дату часткового розрахунку по цим періодам, а саме по 12.04.2018 р.

Разом з тим, оскільки позивачу не здійснено виплату заборгованості по заробітній платі за період з 01 липня 2017 р. по 24 січня 2018 р. станом на дату звільнення з посади (24.01.2018 р.), то позивач має право на компенсацію за затримку виплати заробітної плати за такі періоди (з 01 липня 2017 р. по 24 січня 2018 р.) по дату фактичного розрахунку (дату прийняття судом рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01 липня 2017 р. по 24 січня 2018 р.).

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтями 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Позивач самостійно здійснив розрахунок компенсації за затримку виплати заробітної плати, який зазначено в заяві про уточнення позовних вимог.

Згідно розрахунків позивача компенсація втрати частини заробітної плати за період з 01.04.2014-30.06.2017 рр. становить 72490 (сімдесят дві тисячі чотириста дев'яносто) грн. 17 коп., та компенсація втрати частини заробітної плати за період з 01.07.2017-24.01.2018 рр. становить 2350 (дві тисячі триста п'ятдесят) грн. 74 коп.

Відповідач не оскаржував здійснений позивачем розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ДФС України

компенсації втрати частини заробітної плати за період з 01.04.2014-30.06.2017 рр. у розмірі 72490 (сімдесят дві тисячі чотириста дев'яносто) грн. 17 коп. та за період з 01.07.2017-24.01.2018 рр. у розмірі 2350 (дві тисячі триста п'ятдесят) грн. 74 коп.

Щодо стягнення компенсації за невикористані дні відпустки. Пзивач перебував у трудових відносинах з ДПІ у м. Алушті ГУ Міндоходів в АР Крим то він мав право на щорічну основну відпустку тривалістю не менш як 24 календарних дні.

Однак, позивач не користувався таким правом, а тому внаслідок звільнення має право на грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної основної відпустки.

Згідно ст. 83 КЗпП України і ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», при звільненні працівника йому виплачується компенсація за всі дні невикористаної відпустки.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: - гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; - забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» встановлено види відпусток і визначено, які саме відпустки відносяться до щорічних: основна відпустка ; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до абз. 2 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до п. 7 Порядку, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду. Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Святкові та неробочі дні, які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Відовідно до листа Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 14.07.2017 р. №982/10/21-10-05-09 та листа ДФС України від 12.07.2017 р. №8746/У/99-99-05-02-03-14 ОСОБА_1 у період з 14.10.2013 р. по 31.03.2014 р. були надані наступні відпустки:

- відпустка без збереження заробітної плати у кількості 1 календарний день 01.11.2013 р.;

- відпустка без збереження заробітної плати у кількості 2 календарних дні з 11.03.2014 р. по 12.03.2014 р.

Тобто, у період 14.10.2013 р.-13.10.2015 р. (перший рік відпрацьований позивачем у ДПІ у м. Алушті) у позивача було 13 неробочих днів, з яких 3 дні відпустки без збереження заробітної плати та 10 святкових днів.

Позивачем здійснено розрахунок компенсації невикористаної відпустки за чотири повних відпрацьованих роки.

Згідно розрахунку позивача, компенсація невикористаної відпустки має становити 12375 (дванадцять тисяч триста сімдесят п'ять) грн. 20 коп.

Відповідач не оскаржував здійснений позивачем розрахунок компенсація невикористаної відпустки.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ДФС України компенсації невикористаної відпустки у розмірі 12375 (дванадцять тисяч триста сімдесят п'ять) грн. 20 коп.

Щодо стягнення індексації заробітної плати. Позивач зазначено, що у період з 01 квітня 2014 р. по 24 січня 2018 р. йому не нараховувалась та не виплачувалась індексація заробітної плати.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції до 01.01.2016 р.), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції після 01.01.2016 р.) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Індекс споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників обчислюється відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078), згідно з пунктом 1-1 якого таке обчислення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно із пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Пунктом 5 цього Порядку визначено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Відповідач не надав докази підтвердження здійснення індексації доходів позивача.

Позивачем здійснено розрахунок індексації заробітної плати.

Згідно розрахунку позивача, індексація заробітної плати становить 39555 (тридцять дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 33 коп.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ДФС України індексації заробітної плати у розмірі 39555 (тридцять дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 33 коп.

Щодо визнання дискримінаційної бездіяльності відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, в інтересах позивача на адресу відповідача було скеровано адвокатський запит від 19 лютого 2018 року №01/19/02/18 з метою з'ясування точного розміру заборгованості по виплаті заробітної плати за період роботи в ДПІ у м. Алушті ГУ Міндоходів в АР Крим з 01.07.2017 р. по 24.01.2018 р., та інформації щодо кількості днів використаної відпустки.

ДФС України листом від 27.02.2018 р. №2829/У/99-99-05-04-02-14 відмовлено у наданні запитуваної інформації.

Така відмова у наданні запитуваної інформації є проявом дискримінації з боку ДФС України по відношенню до ОСОБА_1, оскільки:

1. ДФС України раніше вже надавало інформацію (відповіді) на адвокатські запити такого самого змісту іншим колишнім співробітникам територіальних органів Міндоходів в АР Крим, а саме:

- На адвокатський запит від 10.03.2017 р. №10/03/17/01 в інтересах співробітника ДПІ у м. Ялті ГУ Міндоходів в АР Крим ОСОБА_3 отримано відповідь (запитувану інформацію) від ДФС України листом від 24.03.2017 р. №4070/П/99-99-05-02-03-14;

- На адвокатський запит від 09.11.2017 р. №1 в інтересах співробітника Євпаторійської ОДПІ ГУ Міндоходів в АР Крим ОСОБА_4 отримано відповідь (запитувану інформацію) від ДФС України листом від 17.11.2017 р. №15322/У/99-99-05-02-03-14;

- На адвокатський запит від 19.12.2017 р. №2 в інтересах співробітника ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим ОСОБА_5 отримано відповідь (запитувану інформацію) від ДФС України листом від від 28.12.2017 р. №17519/У/99-99-05-02-03-14;

- На адвокатський запит від 19.12.2017 р. №4 в інтересах співробітника ГУ Міндоходів в АР Крим ОСОБА_6 отримано відповідь (запитувану інформацію) від ДФС України листом від 28.12.2017 р. №17518/У/99-99-05-02-03-14.

2. ДФС України раніше вже надавало інформацію (відповідь) на адвокатський запит в інтересах ОСОБА_1 такого самого змісту (розміру заборгованості по виплаті заробітної плати, інформації щодо кількості днів використаної відпустки) але стосовно іншого періоду (з 01 квітня 2014 р. по 30 червня 2017 р.), а саме:

- На адвокатський запит від 04.07.2017 р. №04/07/2017/02 отримано відповідь (запитувану інформацію) від ДФС України листом від 12.07.2017 р. №8746/У/99-99-05-02-03-14.

Статтею 24 Конституції Украї ни проголошено принцип відсутності дискримінації. Додатковим критерієм дискримі нації може бути також несправедливість.

Згідно ст. 1 Конвенції МОП № 111 (1958 р.) «Про дискримінацію у сфері праці та занять», термін «дискримінація» включає: а) будь-які розрізнення, недопущення або перевагу, що здійснюються за ознаками раси, кольору шкіри, статі, релігії, політичних пе реконань, іноземного походження або соціального походження, які призводять до знищення або порушення рівності можливо стей чи поводження в галузі праці та занять; б) будь-які інші розрізнення, недопущення або перевагу, що призводять до зни щення або порушення рівності можливостей чи поводження в галузі праці й занять, які визначаються відповідним членом після консультації з представницькими організаціями підпри ємців і трудівників, де такі є, та з іншими відповідними органа ми. Будь-які розрізнення, недопущення або перевага відносно певної роботи, що ґрунтуються на специфічних вимогах такої, не вважаються дискримінацією.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Враховуючи вищевикладене, бездіяльність ДФС України по відношенню до ОСОБА_1 щодо ненадання інформації про заробітну плату є протиправною та дискримінаційною.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, задовольнити повністю.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (Ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) недоплачену суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 28 919 (двадцять вісім тисяч дев'ятсот дев'ятнадцять) грн. 34 коп. за період з 01 квітня 2014 р. по 30 червня 2017 р. за час роботи в Державній податковій інспекції у м. Алушті Головного управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим без урахування обов'язкових податків та зборів.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (Ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі у розмірі 29 020 (двадцять дев'ять тисяч двадцять грн.) 17 коп. за період з 01 липня 2017 р. по 24 січня 2018 р. за час роботи в Державній податковій інспекції у м. Алушті Головного управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим без урахування обов'язкових податків та зборів.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (Ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток у розмірі 49 020 (сорок дев'ять тисяч двадцять) грн. 15 коп. за час затримки виплати заробітної плати за час роботи в Державній податковій інспекції у м. Алушті Головного управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим без урахування обов'язкових податків та зборів.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (Ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 72490 (сімдесят дві тисячі чотириста дев'яносто) грн. 17 коп. за період з 01 квітня 2014 р. по 30 червня 2017 р. за час роботи в Державній податковій інспекції у м. Алушті Головного управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим без урахування обов'язкових податків та зборів.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (Ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 2350 (дві тисячі триста п'ятдесят) грн. 74 коп. за період з 01 липня 2017 р. по 24 січня 2018 р. за час роботи в Державній податковій інспекції у м. Алушті Головного управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим без урахування обов'язкових податків та зборів.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (Ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) компенсацію невикористаних днів щорічної основної відпустки у розмірі 12375 (дванадцять тисяч триста сімдесят п'ять) грн. 20 коп. за час роботи в Державній податковій інспекції у м. Алушті Головного управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим без урахування обов'язкових податків та зборів.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (Ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) індексацію заробітної плати у розмірі 39555 (тридцять дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 33 коп. за час роботи в Державній податковій інспекції у м. Алушті Головного управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим без урахування обов'язкових податків та зборів.

Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України (Ідентифікаційний код 39292197) щодо невидачі ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) трудової книжки після звільнення з посади заступника начальника Державної податкової інспекції у м. Алушті Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України (Ідентифікаційний код 39292197) видати ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) трудову книжку внаслідок звільнення з посади заступника начальника Державної податкової інспекції у м. Алушті Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим.

Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України (Ідентифікаційний код 39292197) щодо ненадання ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) інформації про заробітну плату за період з 01.07.2017 р. по 24.01.2018 р. під час роботи в Державній податковій інспекції у м. Алушті Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим.

Визнати дискримінацією бездіяльність Державної фіскальної служби України (Ідентифікаційний код 39292197) щодо ненадання ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) інформації про заробітну плату за період з 01.07.2017 р. по 24.01.2018 р. під час роботи в Державній податковій інспекції у м. Алушті Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій