Справа № 809/307/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/129/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання: Мацьків М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Матуляком Я.П., час ухвалення судового рішення 11 год 11 хв у м. Івано-Франківську, повне судове рішення складено 28 березня 2018 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - військова частина НОМЕР_1 ) про визнання контракту нечинним та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати нечинним контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Контракт), укладений між Міністерством оборони України (далі МОУ, відповідач) в особі першого заступника МОУ ОСОБА_2 та ним на підставі наказу МОУ № 861 від 19.09.2016 та зобов`язати відповідача звільнити його з військової служби.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.03.2018 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.03.2018 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин положення ч.3 ст.21 Кодексу закону про Працю України (далі КЗпПУ) та п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки предметом доказування в даній справі є наявність або відсутність волевиявлення на укладення саме спірного контракту, а не проходження військової служби, як зазначив суд. Крім того, апелянт не заперечує наявність у нього наміру проходити військову службу за контрактом, 01.07.2016 подавав відповідну заяву, проходив військову службу протягом року, однак, як виявилось, контракт, який є в матеріалах особової справи підписаний не ним. Одночасно зазначає, що сама по собі заява особи про намір проходити військову службу не створює тих юридичних прав та обов`язків, що контракт про проходження військової служби, адже саме за наслідком укладеного контракту, а не заяви видається наказ про зарахування на військову службу.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Позивач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що в контексті положень ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Матлая Й.І., який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 01.07.2016 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Надвірнянського РВК про прийняття його в добровільному порядку на військову службу за контрактом про проходження військової служби строком на особливий період або до оголошення рішення про демобілізацію і призначення на вакантну посаду старшого ординатора госпітального відділення медичної роти 14 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних Сил Збройних Сил України.

Наявний у матеріалах справи контракт містить підпис ОСОБА_1 .

В подальшому наказом МОУ № 861 від 19.09.2016 капітана запасу ОСОБА_1 було призначено старшим ординатором госпітального відділення медичної роти 14 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних Військ Збройних Сил України та наказом командира військової частини НОМЕР_2 -польова пошта (далі перейменовано А1008) № 212 від 03.10.2016 зараховано з 03.10.2016 до списків особового складу частини, на всі види забезпечення.

У період з 24.10.2016 по 08.02.2017, з 24.02.2017 по 31.05.2017, з 15.07.2017 по 01.11.2017 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 за № 9354 від 18.12.2017.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про прийняття на військову службу позивач вказав строк, протягом якого він виявляє бажання проходити військову службу за контрактом (строком на особливий період або до оголошення рішення про демобілізацію), що відображено безпосередньо в контракті, а тому твердження позивача про відсутність погодження між ним та МОУ строку проходження військової служби, як істотної умови контракту, спростовано поданою ним особисто заявою. Також суд першої інстанції вказав, що з 03.10.2016 позивач вважається таким, що приступив до виконання обов`язків військової служби на умовах контракту, між сторонами з 03.10.2016 до листопада 2017 року існували фактичні відносини військової служби, у зв`язку з цим, наявність вказаних відносин і взаємних прав та обов`язків у сторін не залежить від того чи були допущені порушення при укладенні контракту чи ні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Статтею 65 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Види військової служби визначені частиною шостою цієї статті, серед яких, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.

Згідно ст.20 Закону №2232-ХІІ, на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення).

Відповідно до абз.2 п.15 Положення, з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються : контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає МОУ, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

Згідно п.п.2 п.16 Положення, право на укладення від імені МОУ контракту про проходження військової служби надається, зокрема, посадовій особі, яка має право видавати накази по особовому складу та до повноважень якої належить призначення на відповідні посади, - з особами, що призначені або призначаються на посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачено військове звання від рядового складу до старшого офіцерського складу.

Пунктом 18 Положення передбачено, що контракт про проходження військової служби з військовослужбовцями, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану укладається до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

За правилами п.23 Положення, строк контракту про проходження військової служби обчислюється з дня набрання ним чинності. Контракт про проходження військової служби із громадянами призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкову військову службу, військовозобов`язаними, а також жінками, які не мають військових звань офіцерського складу, прийнятими на військову службу за контрактом набирає чинності з дня зарахування до списків особового складу військової частини.

Відповідно до абз.1, 2 п.26 Положення, контракт укладається у двох примірниках, підписується сторонами контракту. Підпис посадової особи скріплюється відповідною гербовою печаткою. Один примірник контракту зберігається в особовій справі військовослужбовця, другий - у військовослужбовця.

За змістом абз.3 п.26 Положення, контракт про проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних сил України та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби.

Отже, датою укладання контракту з позивачем є дата зарахування його до списків особового складу військової частини, про що позивачу було достеменно відомо. При цьому, відсутність відповідного запису у першому і другому примірниках контракту про дату набрання ним чинності не впливає на його чинність.

Таким чином, укладення контракту про проходження професійної військової служби проходить декілька стадій, а саме :

- узгодження волі сторін, яка характеризується добровільністю вступу на професійну військову службу (суб`єктивна сторона). Відсутність волі не породжує військово-службових відносин;

- волевиявлення, тобто підпис контракту і тим самим надання узгодженій волі зовнішнього виразу (об`єктивна сторона). Волевиявленню передує перевірка відповідності громадянина (військовослужбовця) вимогам, встановленим для вступу на професійну військову службу за контрактом.

Як установлено судом, позивачем не заперечується той факт, що він дійсно виявив бажання проходити військову службу та здійснив для цього всі необхідні дії, надавши необхідні для укладення контракту документи, пройшов медичне обстеження.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що волевиявленню позивача на укладення оспорюваного контракту передує написання ним заяви 01.07.2016 про прийняття в добровільному порядку на військову службу за контрактом про проходження військової служби строком на особливий період або до оголошення рішення про демобілізацію.

Отже, покликання позивача, як в апеляційній скарзі, так і в позовні заяві на відсутність волевиявлення на укладення спірного контракту, спростовується написанням ним заяви від 01.07.2016, в якій він чітко вказав строк, протягом якого виявляє бажання проходити військову службу за контрактом, зокрема, строком на особливий період або до оголошення рішення про демобілізацію.

Таким чином, в обсязі встановлених судом обставин по справі та беручи до уваги наведені вище правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що позивач добровільно вступив на професійну військову службу шляхом укладання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин ч.3 ст.21 КЗпП України, відповідно до якої особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Пленум Верховного Суду України у пункті сьомому постанови № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснив, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Одночасно слід зазначити, що спеціальним законом, яким є Закон №2232-ХІІ, не врегульовано такого.

З матеріалів справи видно, що з 03.10.2016 відбувся фактичний допуск ОСОБА_1 до виконання обов`язків військової служби, який з цього часу та до листопада 2017 року здійснював виконання таких обов`язків, отримував винагороду, користувався іншими соціальними та правовими гарантіями, встановленими для військовослужбовців. Дана обставина не заперечується позивачем.

Стосовно доводів позивача про те, що підписи у контракті виконані не ним, а іншою особою, колегія суддів зазначає наступне.

Встановлення факту підроблення документів належить до компетенції не адміністративного, а кримінального суду. Однак позивач з цього приводу самостійно до правоохоронних органів не звертався.

Судом першої інстанції за результатами розгляду клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи було відмовлено, у зв`язку з тим, що предметом доказування у даній справі є відсутність або наявність волевиявлення позивача на проходження військової служби, а не наявність підстав для визначення нечинним укладеного контракту внаслідок непогодження умов проходження військової служби передбачених даним контрактом. А отже, заявлене апелянтом клопотання про призначення почеркознавчої експертизи судом апеляційної інстанції також є безпідставним.

Якщо факт підроблення документів знайде своє відображення у вироку, це в свою чергу, може слугувати підставою для звернення позивача із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, на підставі п.2 ч.2 ст.245 КАС України.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року по справі № 809/307/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 19.11.2018.