Справа № 804/3190/18
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2018 року Справа № 804/3190/18
Дніпроптеровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
представника відповідача Грінченко І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання нечинним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України у місті Нікополі (яке в подальшому замінено правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач), в якій просить:
- визнати нечинним рішення відповідача щодо нарахування ОСОБА_2 щомісячної основної, державної пенсії у значно менших розмірах ніж передбачено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю позивача, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи з часу встановлення інвалідності згідно з довідкою МСЕК;
- зобов'язати відповідача усунути порушення, провівши ОСОБА_2 перерахунок та виплату недоотриманої суми основної, державної пенсії в розмірі вісім мінімальних пенсій за віком щомісячно згідно із ст.49-54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XXII та 75% мінімальної пенсії за віком, додаткової пенсії згідно із ст.50 Закону України №796-XXII з 2013, 2014, 2015, 2016,2017 року проведених виплат;
- винести постанову, яка б гарантувала захист прав та інтересів позивача, що викладені в даному позові.
06.09.2018 року позивачем подано заяву про збільшення розміру повних вимог, в якій позивач просить суд зобов'язати відповідача виплачувати щомісячно згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим: по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком, по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком, по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач зазначає, що відповідачем протиправно не здійснено перерахунок пенсії позивачу відповідно до статей 49, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Ухвалою суду від 08.05.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
31.05.2018 року від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог та в обґрунтування своєї позиції зазначив, що починаючи з 2011 року в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювались виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно із судовим рішенням, зокрема, по-іншому визначені розміри пенсій для інвалідів щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, у зв'язку зі змінами в пенсійному законодавстві пенсія позивача приведена у відповідність до норм чинного законодавства. Крім того, представник відповідача зазначила, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки про порушене право позивачу було відомо ще у 2013 році.
Ухвалою суду від 12.06.2018 року замінено відповідача у справі з Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Ухвалою суду від 12.06.2018 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
06.07.2018 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 24.07.2018 року, у зв'язку з неявкою учасників справи у засідання; 24.07.2018 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 09.08.2018 року для належного повідомлення позивача; 09.08.2018 року перенесено розгляд справи на 06.09.2018 року на підставі розпорядження виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом; 06.09.2018 року оголошено перерву до 20.09.2018 року; 20.09.2018 року оголошено перерву до 16.10.2018 року.
16.10.2018 року позивач у підготовче засідання не з'явився, про дату час та місце судового засіданні повідомлений належним чином. У відповідній заяві від 03.05.2018 року ОСОБА_2 просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача надала письмову згоду про початок розгляду справи по суті у той самий день після закінченні підготовчого провадження.
В судовому засіданні 16.10.2018 року представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має ІІ групу інвалідності та отримує пенсію за віком, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи від 06.02.2008 року серії НОМЕР_4, посвідченням інваліда 2 групи серії НОМЕР_3 від 14.10.2008 року, пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 10.10.2000 року.
Позивач, вважаючи, що бездіяльність відповідача щодо не здійснення перерахунку пенсії за 2013-2017 роки відповідно до статей 49, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є протиправною, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII) та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Згідно із положеннями статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Положеннями статті 50 Закону №796-XII (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема, інвалідам II групи у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до частини 4 статті 54 Закону №796-XII (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.
При цьому, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14 .06.2011 року № 3491-VI доповнено пунктом 4 розділ VІІ Прикінцеві положення Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" та встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.
Враховуючи вище викладену норму, слід дійти висновку, що Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" законодавчо закріплено надання повноважень Кабінету Міністрів України щодо встановлення інших, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону №796-XII, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
В подальшому, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" № 745, яка набрала чинності 23.07.2011 року.
Вказаною постановою визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 року № 1210 було затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №1210).
Суд зазначає, що відповідно до висновку Конституційного суду України, викладеного у рішення №3-рп/2012 від 25.01.2012 року, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.
Такий же правовий підхід був закріплений у 2013 році з прийняттям Закону України від 06.12.2012 року № 5515-VI "Про Державний бюджет України на 2013 рік" (далі - Закон № 5515-VI), пунктом 4 Перехідних положень якого, зокрема, встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2013 рік.
Вказана норма Закону № 5515-VI неконституційною не визнавалась та її дія у 2013 році не зупинялась.
Водночас, Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", до якого були внесені зміни Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014 року №1622-VII встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного Фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.
При цьому, як встановлено судом, з 01.01.2014 року Законом України від 16.01.2014 року №719-VII "Про Державний бюджет України на 2014 рік" не було передбачено змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, а також в той же час залишався чинним і Порядок № 1210.
Разом із тим, відповідно до статті 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
У пунктах 6-7 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет на 2014 рік" зазначено: установити, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.
У постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року (справа №21-3696а15) міститься правовий висновок про те, що з 1 січня 2012 року нарахування і виплата пенсії має здійснюватися у розмірі, встановленому Законом України від 22.12.2011 року № 4282-VІ "Про Державний бюджет України на 2012 рік" (далі - Закон № 4282-VI) та Порядком № 1210, оскільки за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон № 4282-VI був прийнятий пізніше Закону № 796-ХІІ, а на виконання Закону № 4282-VI Кабінет Міністрів України затвердив Порядок, то саме положення Закону № 4282-VI та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин.
Отже, з 1 січня 2014 року Законом України від 16.01.2014 року № 719-VII "Про Державний бюджет України на 2014 рік" (далі - Закон № 719-VII) не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ. Чинним залишався й Порядок.
Враховуючи принцип пріоритетності Закону №796-ХІІ над підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком, з 1 січня 2014 року нарахування та виплата основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров'ю, повинно було здійснюватися у розмірі та на підставі статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ.
Водночас, Законом України від 31.07.2014 року № 1622-VII "Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік" (далі - Закон № 1622-VII), який набрав чинності 03.08.2014 року, розділ Прикінцеві положення Закону №719-VII доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.
Таким чином, з 03.08.2014 року Законом № 719-VII Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Оскільки на цей час був також чинний Порядок №1210, яким визначено механізм обчислення пенсій, щодо яких виник спір, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон № 719-VII в редакції Закону № 1622-VII був прийнятий пізніше Закону № 796-ХІІ, то саме положення Закону № 719-VII та Порядку №1210 підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин з 03.08.2014 року.
Крім іншого, 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 року № 79-VIII, пунктом 63 якого, зокрема розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пункт 26, яким установлено, що норми і положення, зокрема, статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.
З огляду на вищевикладене, враховуючи принцип пріоритетності Закону №796-ХІІ над підзаконним нормативно-правовим актом, а саме Порядком № 1210, з 01.01.2014 року нарахування та виплата основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров'ю, повинно було здійснюватись територіальними органами Пенсійного фонду України у розмірі та на підставі статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2016 року у справі №285/4300/14-а та у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №619/2262/17.
Отже, в період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року відповідач повинний був нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_2 в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону №796-ХІІ, а не Порядком №1210.
Щодо доводів відповідача про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.
Суд зазначає, що предметом спору у даній справі є визнання протиправними дій відповідача з виплати позивачу пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за період починаючи з 2011 року у розмірі меншому, ніж передбачено вимогами статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ.
Факт протиправності дій відповідача щодо виплати позивачу пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 у розмірі меншому, ніж передбачено вимогами статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ встановлено судом під час розгляду справи.
Зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб'єкта владних повноважень.
Оскільки судом встановлено, що виплата позивачу пенсії за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року є наслідком протиправних дій суб'єкта владних повноважень - відповідача, то відповідно до спірних правовідносин має застосовується друга умова - виплата пенсії за минулий час без обмеження строку.
Відповідно до положень частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З системного аналізу законодавства та з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 у меншому розмірі, ніж передбачено Законом №796-ХІІ в період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року є протиправними, тому суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити ОСОБА_2 недоотриману суму пенсії, розраховану на підставі статей 50, 54 Закону №796-ХІІ в період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.
Таким чином, позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.
Як вбачається з позовної заяви, позивач звільнений від сплати судового збору, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у місті Нікополі щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 пенсії у меншому розмірі, ніж передбачено Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області донарахувати та виплатити ОСОБА_2 недоотриману суму пенсії, розраховану на підставі статей 49-54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 26.10.2018 року.

Суддя М.В. Бондар