Справа № 336/6545/17(2-а/336/574/2017)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

31 жовтня 2018 року м. Дніпросправа № 336/6545/17(2-а/336/574/2017)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя

на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 травня 2018 року

у справі №336/6545/17(2-а/336/574/2017)

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя

про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

"20" листопада 2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя в якому просила визнати незаконним рішення про відмову у призначенні пенсії та зобов'язати призначити пенсію у відповідності до п. 3 розділу ХУ Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 травня 2018 р. у справі № 336/6545/17(2-а/336/574/2017) адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, Шевченківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Запоріжжя подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 травня 2018 р. у справі № 336/6545/17(2-а/336/574/2017), як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав/вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка має статус інваліда з дитинства.

Позивач досягла п'ятдесятирічного віку та має більше п'ятнадцяти років трудового стажу. 25 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії. Рішенням від 01.11.2017 року, відповідачем відмовлено у призначенні пенсії, з посиланням на відсутність медичного підтвердження наявності показань для визнання дитини інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Не погодившись з відмовою позивач звернулась до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова пенсійного органу в призначенні позивачу дострокової пенсії є протиправною та не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Згідно з частиною 3 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» тимчасово, до прийняття відповідного Закону жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом (при призначенні пенсії згідно з абзацом четвертим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону).

Пунктом 2.18 Порядку передбачено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги.

У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Доньці позивача встановлена саме інвалідність з дитинства, до досягнення нею 18 річного віку.

Аналіз змісту пункту 2.18 Порядку, а також наведених норм Законів України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» свідчить про те, що законодавством розмежовано поняття інваліда з дитинства та дитини-інваліда.

Так, згідно з вимогами Порядку необхідність подання висновку про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, передбачено лише для інвалідів з дитинства, які визнані такими після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Проте, як зазначено вище, ОСОБА_3 визнана інвалідом з дитинства до досягнення вісімнадцятирічного віку, в зв'язку з чим колегія суддів вважає, що доводи відповідача про обов'язковість такого висновку лікарсько-консультаційної комісії є необґрунтованими.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку, документами, що необхідно додати до заяви про призначення пенсії визначені лише документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом.

Як свідчать наявні у справі докази, зазначені документи надавалися відповідачу разом із заявою про призначення пенсії.

Висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 27 травня 2014 року (справа №21-133а14) ґрунтується на інших відмінних обставинах - визнання дитини дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, а тому доводи відповідача про необхідність застосування цієї позиції, як з аналогічних спірних відносин, є безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що позивач є матір'ю інваліда з дитинства (інвалідність встановлена до досягнення дитиною 18 років), виховувала його до цього віку, досягла 50 років та має не менше 15 років страхового стажу, що є підставою для призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до абзацу 4 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно її звернення за пенсією, з урахуванням положень статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 20 квітня 2017 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 травня 2018 р. у справі № 336/6545/17(2-а/336/574/2017) - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 травня 2018 р. у справі № 336/6545/17(2-а/336/574/2017) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко