Справа № 821/1011/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/1011/18

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В. Час і місце ухвалення: 07.06.2018р., 22.06.2018р., м. Херсон

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря: Шепель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни та ОСОБА_3 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 червня 2018 року та апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни на додаткове судове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни, третя особа публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

25.05.2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 02.05.2018 року та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08.05.2018 року, винесені у виконавчому провадженні №56281541.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07.06.2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову відповідача про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08.05.2018 року, винесену у виконавчому провадженні № 56281541 відносно ОСОБА_3; стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 704,80 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22.06.2018 року стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 21.06.2018 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, обґрунтовану порушенням судом норм процесуального і матеріального права, що призвело до призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови в задоволенні її вимог про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.05.2018 року.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що відкриття виконавчого провадження не за місцем проживання позивача здійснено з грубим порушенням вимог закону та прав боржника щодо можливості ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував норми постанов НБУ №280 від 17.06.2004 року та №492 від 12.11.2003 року, ст.25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та не правильно тлумачив норми ст.ст.179, 190 ЦК України, ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У зв'язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07.06.2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняття нового - про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 07.06.2018 року, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. 26.06.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій наголошує на правомірності прийняття постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08.05.2018 року, а тому просить суд скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове - про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

Також, 24.07.2018 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22.06.2018 року, в якій зазначає про передчасність винесення вказаного додаткового судового рішення з урахуванням поданих апеляційних скарг на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07.06.2018 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду в межах доводів і вимог апеляційних скарг, вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів з матеріалів справи вбачає та сторонами не заперечується, що 02.05.2018 року, за виконавчим документом - виконавчим написом нотаріуса №1294 від 19.03.2018 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56281541 щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 112717,32 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження 08 травня 2018 року відповідачем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою вирішено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 у вигляді заробітної плати, отримуваної нею в ПАТ «Каховський завод електрозварювального устаткування», у розмірі 20% відрахування щомісячно.

Вважаючи винесені постанови незаконними, позивач звернулася до суду з позовом про їх скасування.

Суд першої інстанції, за наслідком розгляду справи, дійшов висновку про правомірність дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №56281541 щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 112717,32 грн., оскільки на час відкриття виконавчого провадження місцезнаходження майна боржника відповідало його виконавчому округу.

Скасовуючи постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника суд першої інстанції виходив з того, що такий вид стягнення звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, та має бути застосований як крайній захід у разі неможливості отримати борг у інший спосіб. Проте, суд першої інстанції, з матеріалів справи встановив, що відповідачем не надано доказів, що ним вчинялись дії щодо встановлення в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, майна боржника.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Примусове виконання рішень здійснюють у передбачених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) випадках приватні виконавці, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 1 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Згідно абз.2 ч.1 ст.19 Закону №1404-VIII право вибору пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Відповідно ч.2 ст.24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Статтею 179 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Згідно ст.190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Таким чином, банківські рахунки є майном особи.

Колегія суддів з матеріалів справи вбачає, що до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. 26.04.2018 року за вх.№ 1310 надійшла заява стягувача - публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про примусове виконання рішення. Місцем знаходження майна боржника (грошових коштів) зазначено: відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, 4. В заяві стягувач просив відкрити за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. за № 1294 від 19.03.2018 року про стягнення з боржника ОСОБА_3 коштів у розмірі 112717,32 грн.

Крім того, в прохальній частині заяви вказано, що у випадку встановлення доходу боржника - звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування).

До заяви стягувач додав квитанцію про сплату авансового внеску, оригінал виконавчого напису № 1294 від 19.03.2018 року та копію довіреності на свого представника.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону

Згідно ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, в тому числі виконавчих написів нотаріусів.

Пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону. До заяви про примусове виконання рішення, яка подається представником стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

Згідно ч.5 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Таким чином, на державного виконавця покладено лише обов'язок стосовно перевірки повноти поданих документів, однак вчинення жодних дій стосовно розшуку та встановлення майна боржника саме до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VIII не передбачено.

Оскільки у боржника наявне майно про існування якого зазначено стягувачем та яке знаходиться у виконавчому окрузі, відповідач не мав обов'язку та можливості перевіряти наявність коштів на рахунках боржника до відкриття виконавчого провадження, та на підставі заяви та доданих до неї документів повинен винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

В свою чергу, твердження ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, що за відсутності коштів наявність самого банківського рахунку не може бути підставою для відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі, у якому знаходиться банківський рахунок, спростовується вищевикладеним, а саме відсутністю можливості виконавця перевіряти наявність коштів на рахунках боржника до відкриття виконавчого провадження.

Крім того, колегія суддів враховує, що за наявності достатніх доказів відсутності майна боржника у певному виконавчому окрузі, таке виконавче провадження повинно бути передано за належністю.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. при прийнятті виконавчого документа та винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження діяла у відповідності до вимога ч.2 ст. 24 та ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_3 про порушення її права на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, у зв'язку з відкриттям відповідного провадження в іншому регіоні, оскільки вказані твердження є оціночними по своїй суті та не обґрунтовані посиланням на норми законодавства, що були порушені відповідачем.

Як зазначалось вище, відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08.05.2018 року звернено стягнення на доходи боржника, які вона отримує від ПАТ «Каховський завод електрозварювального устаткування».

Згідно ч.ч.1,2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 48 Закону № 1404-VIII визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 5 статті 48 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Зазначене свідчить, що законодавцем зобов'язано виконавця вжити заходи щодо звернення стягнення в першу чергу на кошти та інше майно боржника.

Відповідно до ч.8 ст. 48 Закону № 1404-VIII виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. направлено запити до Пенсійного фонду України та до Державної фіскальної служби України стосовно ОСОБА_3.

В матеріалах справи наявні відповіді Пенсійного фонду України із зазначенням місця роботи ОСОБА_3 та відповідь Державної фіскальної служби України про відсутність на обліку платника податків ОСОБА_3.

Разом, відповідачем не надано належних доказів, які б підтвердили вжиті заходи для встановлення коштів на рахунках позивача в національній та іноземній валютах, іншого майна для погашення заявленого боргу.

Відповідно до статті 68 розділу IX Закону №1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. у поданій апеляційній скарзі зазначив, що відповідно ч.2 ст.68 Закону № 1404-VIII за іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Апелянт наголошував, що стягувачем подано письмову заяву, а тому виконавцем правомірно винесено постанову про стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника.

Разом з тим, ч.5 ст. 48 Закону № 1404-VIII передбачено право боржника самостійно запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу, а тому накладення стягнення на заробітну плату боржника без вчинення дій з встановлення коштів на рахунках позивача в національній та іноземній валютах, іншого майна для погашення заявленого боргу, порушує порядок виявлення майна та подальшого стягнення боргу, а також позбавляє особу права самостійно запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу, що у проекції ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод порушу право особи на мирне володіння належним їй майном.

Таким чином, судом першої інстанції під час розгляду справи правильно встановлено обставини справи та винесено рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на невірному трактуванні нормативно-правових актів.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

04.06.2018 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення. Мотивуючи подану заяву, позивач посилався на ст. 134 та ст. 252 КАС України та просив суд вирішити питання щодо судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката і покласти наведені судові витрати на відповідача в розмірі 5000 грн.

Колегією суддів встановлено, що 21.05.2018 року між ОСОБА_3 та Адвокатським об'єднанням «Сергет та Партнери» укладено договір про надання правової допомоги. Пунктом 3.3 договору визначено, що вартість послуг становить 12 000,00 грн., з яких 5000,00 грн. замовник зобов'язаний сплатити на розрахунковий рахунок виконавця у безготівковій формі до 31.05.2018 року, а решту - 7000,00 грн. до 30.06.2018 року (а.с. 18-19).

З акту виконаних робіт від 04.06.2018 року вбачається наступний перелік наданих послуг із зазначенням витраченого часу та цін за відповідні послуги: 930,75 грн. - консультація клієнта та аналіз наданих документів (0,5 год.); 1861,15 грн. - аналіз законодавства та судової практики, за аналогічними правовідносинами (1 год.); 3 723,00 грн. - підготовка позовної заяви (2 год.); 930,75 грн. - підготовка клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (0,5 год.); 930,75 грн. - участь у судовому засіданні (0,5 год.); разом до сплати - 8376,40 грн. (а.с.30)

Позивачем на виконання умов п. 3.3 вказаного договору, сплачено Адвокатському об'єднанню «Сергет та Партнери» 5000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 4 від 01.06.2018 року. (а.с.29)

Отже, позивачем підтверджено факт понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., а тому з огляду на те, що позовні вимоги позивача були задоволені частково, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення та, у зв'язку з цим, про наявність підстав для стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л., оскаржуючи додаткове рішення, як на єдину підставу для його скасування посилалась оскарження в судовому порядку рішення від 07.06.2018 року. Колегія суддів не приймає вказане твердження у якості належної підстави для скасування додаткового судового рішення, оскільки процесуальним законодавством не передбачено обмежень суду першої інстанції у винесенні додаткового рішення по справі, що знаходиться у провадженні при наявності апеляційної скарги.

Таким чином, резюмуючи вищевикладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни та ОСОБА_3 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07.06.2018р. та апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни на додаткове судове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22.06.2018 року суд апеляційної інстанції залишає вказані апеляційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 червня 2018 року - без змін.

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни залишити без задоволення, а додаткове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року - без змін

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук