Справа № 0640/4476/18
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м.Житомир справа № 0640/4476/18

категорія 10.2.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лавренчук О.В.,

секретар судового засідання Степанчук С.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірним рішення, зобов'язання здійснити донарахування та виплату пенсії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в якому просив визнати неправомірними рішення відповідача про відмову в перерахуванні ОСОБА_1 доплати до пенсії, як дитині війни в розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком за 2015-2018 роки і зобов'язати відповідача здійснити донарахування ОСОБА_1 до пенсії 30% від розміру мінімальної пенсії за віком за 2015-2018 роки та продовжувати виплачувати її довічно.

В обґрунтування позову зазначає, що є дитиною війни, а відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 позовну заяву залишено без руху.

На усунення недоліків позовної заяви, 10.10.2018 до суду надійшла заява позивача.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

До суду від Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 01 листопада 2018 року надійшов відзив на позов в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що постановою КМУ від 25.03.2014 №112 визначено твердий розмір підвищення дітям війни, встановленого ст. 6 Закону України №№ Про соціальний захист дітей війни" - 66.43 грн.

В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників судового процесу, заслухавши пояснення позивача, дослідивши відзив, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Новоград-Волинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Відповідно до копії посвідчення НОМЕР_2, яка міститься в матеріалах адміністративної справи, позивач має статус "Дитина війни". (а.с. 9)

Як зазначено позові, позивач звернувся із заявою про донарахування йому до пенсії 30% згідно Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Листом №К/61 від 05.09.2018 Новоград-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 про те, що із 24.04.2014 набрала чинності постанова КМУ від 25.03.2014 №112 "Про внесення змін до деяких постанов КМУ з питань пенсійного забезпечення", якою визначено твердий розмір підвищення дітям війни, встановленого статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" - 66,43 грн. (а.с. 8)

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус дітей війни і основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року №2195-IV (далі - Закон).

Статтями 1, 2 Закону визначено, що дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Державні соціальні гарантії дітям війни встановлюються з метою: визнання на державному рівні важкого життєвого шляху громадян України, чиє дитинство збіглося з роками Другої світової війни; надання дітям війни соціальної підтримки.

Згідно із ст.3 Закону, законодавство України про соціальний захист дітей війни складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів України. Державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 6 Закону (в редакції на час прийняття) було встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Редакція цієї статі зазнавала протягом часу певних змін, в той же час, згідно із внесенням останніх змін згідно із Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014, положення ч.1 ст.6 Закону було викладено в новій редакції, а саме встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Редакція цієї статті є чинною на час виниклих між сторонами спірних правовідносин та неконституційною не визнавалась. Законами України "Про Державний бюджет України на 2015, 2016, 2017 та 2018 роки" також не було встановлено змін щодо застосування положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Тобто, якщо положеннями редакції ст.6 Закону станом на 2007рік визначався розмір, що підлягав застосуванню при підвищенні доплати - виходячи з розміру 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, то згодом, безпосередньо станом за спірний період, встановлений зовсім інший порядок та розмір, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким актом, є Постанова КМ України від 28 грудня 2011 року №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення".

Так, відповідно до пункту 4 Постанови №1381 в редакції із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 112 від 25.03.2014, встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і Закону України "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 66,43 гривні.

Тобто, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 66 грн. 43 коп.

Таким чином, вимоги позивача не ґрунтуються на діючому законодавстві, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачеві за спірний період щомісячної доплати до пенсії, як "дитині війни", виходячи з розміру 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи те, що законодавцем визначено, що саме Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями визначати порядок та розмір виплат дітям війни, суд вважає, що відповідач, здійснюючи нарахування та виплати у визначеному Кабінетом Міністрів Україні розмірі, діяв в межах та у порядку, визначеному законодавством.

Суд вважає помилковим посилання позивача на рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 та від 22.05.2008, оскільки вказаними Рішеннями визнано неконституційними положення Закону України Про Державний бюджет України на 2007 та 2008 роки, тоді як спірними є 2015-2018 роки.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,11703, РНОКПП НОМЕР_1) до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Єрьоменка, 16, Новоград-Волинський, Житомирська область, 11708, ) про визнання неправомірним рішення, зобов'язання здійснити донарахування та виплату пенсії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Лавренчук

Повне судове рішення складене 16 листопада 2018 року