Справа № 820/4521/18
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4521/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Бондара В.О.

суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду, від 03.09.2018, суддя Шевченко О.В., вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004 повний текст складено 03.09.18 по справі № 820/4521/18

за позовом ОСОБА_1

до Харківського обласного військового комісаріату, Міністерства оборони України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківського обласного військового комісаріату (далі по тексту - Харківський ОВК), Міністерства оборони України (далі по тексту - Міноборони, відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 6 протоколу від 23.02.2018 № 20 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині розміру нарахування одноразової грошової допомоги;

-зобов'язати Харківський обласний військовий комісаріат подати висновок за формою (додаток 13 затверджений Наказом Міністерства Оборони України від 14.08.2014 року № 530) з урахуванням раніше виплаченої суми та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату (доплату) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги, передбаченої пп. 1 п. 6 Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013 № 975, та ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 2004-VIII від 6 квітня 2017 року);

-зобов'язати Міністерство оборони вирішити питання про перерахунок та призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги, передбаченої пп.1 п. 6 Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013 року № 975 та ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції Закону № 2004-VІІІ від 6 квітня 2017 року), з урахуванням раніше виплаченої суми.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2018 року по справі № 820/4521/18 адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) до Харківського обласного військового комісаріату (, адреса: 61052, м. Харків, вул. Коцарська, 56), Міністерства оборони України (, адреса: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття оскаржуваної постанови з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2018 року по справі № 820/4521/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що відповідачі, не застосувавши до нього Закон від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 2004-VIII від 6 квітня 2017 року) та пп.1 п. 6 Порядку № 975, в редакції чинній на час винесення рішення, при вирішенні питання призначення та нарахування одноразової грошової допомоги, порушили приписи ст. 24 Конституції України, оскільки протиправно обмежили позивача в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому пп.1 п.6 Порядку № 975 та пп. б) п.1 ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011- ХІІ (в редакції Закону № 2004-VIII від 6 квітня 2017 року), серед інших громадян. З викладених підстав вважає, що має право на отримання вищезазначеної одноразової грошової допомоги .

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 02.11.1979 року по 20.02.1982 року, у тому числі у в/ч 2066, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 (а.с 41-43).

Під час проходження служби позивач отримав поранення, які пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА № 444878 від 13.01.2017 позивачу було первинно встановлено III групу інвалідності з 10.01.2017 пов'язану з виконанням обов'язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, яка діє до 10.01.2018.

Враховуючи відмови відповідачів в добровільному порядку виплатити одноразову грошову допомогу, яка виплачується військовослужбовцю у випадку отримання інвалідності, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби, позивач неодноразово звертався до суду за захистом порушених прав.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 у справі № 642/4581/17, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 (а.с. 27-40).

Визнано протиправним та скасовано п. 11 протоколу №83 від 04.08.2017р. рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум.

Визнано протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" ОСОБА_1

Зобов'язано Харківський Обласний Військовий Комісаріат повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з дотриманням вимог: Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р., та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.

Зобов'язано Міністерство оборони України вирішити питання призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно: Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" у Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р. та Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.

Зобов'язано Харківський обласний військовий комісаріат відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

Зобов'язано Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

Згідно Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23 лютого 2018 року № 20 на виконання постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 за справою № 642/4581/17 та Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018 скасовано пункт 11 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.08.2017 № 83 в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності солдату старшому солдату в запасі ОСОБА_1 (Харківський ОВК).

У зв'язку з цим прийнято нове рішення про призначення допомоги старшому солдату в запасі ОСОБА_1, якого 20.02.1982 звільнено зі строкової військової служби та 10.01.2017 під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок поранення, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 12ААА № 444878 від 18.01.2017), в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року в сумі 112000 (сто дванадцять тисяч) грн. 00 коп. (а.с. 11).

Позивач свою незгоду з прийнятим рішенням суб'єкта владних повноважень мотивує тим, що оскаржуване рішення Міністерства оборони України було прийнято 23.02.2018 та в силу прикінцевих положень Закону № 2004-VIII від 6 квітня 2017 року на позивача розповсюджується дія пп. б) п.1 ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 2004-УІІІ від 6 квітня 2017 року), а також пп. 1 п.6 Порядку № 975, яким передбачено розмір одноразової грошової допомоги в сумі 250-кратного прожиткового мінімуму.

Позивач вважає, що має право на призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, оскільки йому встановлено Ш групу інвалідності з причини поранення, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби (підстава - підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону та пп.1 п.6 Порядку 975), тому звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 проходив строкову військову службу, у зв'язку з чим не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, яка передбачена Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону України № 2004-VIII). Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги визнано судовими рішеннями, які набрали законної сили та підлягають виконанню, отже не може піддаватися сумніву та повторному перегляду в межах розгляду цього спору між сторонами.

При цьому, доводи позивача стосовно того, що відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення мав керуватись положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції від 06.04.2017 року, відповідно до норм статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якими збільшено розміри одноразової грошової допомоги, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з ч. 1 ст. 16 Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

За положеннями п. 4 ч. 2 ст. 16 цього Закону ( в редакції до 01.01.2017) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

З приводу права позивача на отримання одноразової грошової допомоги за Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону № 2004-VIII від 06 квітня 2017 року (надалі - Закон № 2004-VIII), у розмірі, що визначена підпунктом б) частини 1 статті 16-2 вказаного Закону - 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII були внесені зміни до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сіме", а саме: у частині другій статті 16: пункти 1 і 2 після слова "військовослужбовця" доповнено словами "(крім військовослужбовця строкової служби)"; пункт 3 після слів "загибелі (смерті)" доповнено словами "військовослужбовця строкової військової служби"; пункти 4 і 5 після слова "військовослужбовцю" доповнено словами "(крім військовослужбовців строкової служби)"; пункт 6 викладено в такій редакції: "6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов'язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов'язаному або резервісту при виконанні обов'язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві".

Зазначені зміни набрали чинності з 1 січня 2017 року.

Згідно із Законом № 2004-VIII ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладена у наступній редакції: одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону; б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності І групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов'язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Відповідно до п. 2 "Прикінцевих положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 23 лютого 2018 року № 20 на виконання постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 за справою № 642/4581/17 та Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018, прийнято рішення про призначення допомоги ОСОБА_1, якого 20.02.1982 звільнено зі строкової військової служби, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року у сумі 112000 грн.

Таким чином, рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII, прийнято відповідачем 23.02.2018 року.

Так, колегія суддів вказує на те, що відносно позивача, до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей" від 6 квітня 2017 року № 2004-VIII не було прийнято жодного рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним перевірити, чи розповсюджується на позивача право на отримання одноразової грошової допомоги в збільшеному розмірі (250-кратного прожиткового мінімуму), як на особу, щодо якої рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності на виконання судового рішення станом на день набрання чинності Закону № 2004-VIII ще не прийнято, та чи не пов'язане право на отримання такої допомоги з часом встановлення інвалідності та встановленням окремого порядку виплати допомоги військовослужбовцям строкової служби.

Так, стаття 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону № 2004-VIII) в частині призначення та виплати допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму розповсюджується на категорії військовослужбовців, які зазначені підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону, а саме: військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

З огляду на зазначене, колегія суддів звертає увагу на те, що положення ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону № 2004-VIII) не підлягає застосуванню у спорах за участю військовослужбовців строкової служби.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу, у зв'язку з чим не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, яка передбачена Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону України № 2004-VIII).

Доводи позивача про те, що він є особою, звільненою з військової служби, а тому на нього поширюються приписи підпункту 4 пункту 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" не спростовують факт того, що 20.02.1982 позивача звільнено зі строкової військової служби, а тому в розумінні норм ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" він вважається військовослужбовцем строкової служби, який отримав інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби після звільнення з військової служби.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги позивача про необхідність призначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону України № 2004-VIII від 06.04.2017).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Міністерство оборони України при прийнятті оскаржуваного рішення не допустило порушень прав позивача, які б потребували судового захисту.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів вказує на те, що Міністерство оборони України при прийнятті п. 6 протоколу від 23.02.2018 № 20 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині розміру нарахування одноразової грошової допомоги, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, з дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, відсутні підстави для його скасування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2018 по справі № 820/4521/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, передбачених у ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.О. Бондар
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Калитка
Повний текст постанови складено 15.11.2018.