Справа № 825/2104/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2104/18 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Седика Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 370 о/с від 19.04.2018 в частині звільнення зі служби в поліції позивача, старшого сержанта поліції ОСОБА_2, поліцейського роти № 1 батальйону УПП ДПП відповідно до пункту чотири частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів); поновити позивача на посаді поліцейського Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції з 20.04.2018; стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 20.04.2018 по дату винесення рішення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року позов задоволено.

Департамент патрульної поліції, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на правомірність звільнення зі служби в поліції позивача. Зокрема, звертає увагу на те, що позивачем власноручно написане попередження про можливе вивільнення 19.02.18 на оперативній нараді Управління патрульної поліції в Чернігівській області. Також наголошує про не бажання позивача знайомитися з переліком вакантних посад та написання рапорту на будь-яку із запропонованих посад, про що було складено відповідний акт. Вважає, що відповідачем було дотримано процедуру вивільнення позивача у зв'язку із скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів.

З цих та інших підстав апелянти вважаю, що оскаржуване рішення суду прийняте за неповно встановлених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 з 16.10.2009 по 06.11.2015 працював в органах внутрішніх справ, 07.11.2015 прийнятий на службу в Національну поліцію.

06.02.2018 наказом Національної поліції України № 109 «Про організаційно-штатні зміни в Департаменті патрульної поліції Національної поліції» затверджено перелік змін у штатах Національної поліції, згідно якого в Управлінні патрульної поліції в Чернігівській області скорочено 386 посад, введено 356 посад, серед них у батальйоні введено 281 посаду.

19.02.2018 було проведено оперативну нараду Управління патрульної поліції в Чернігівській області, на якій був присутній особовий склад УПП в Чернігівській області, до порядку денного якої було включено питання про стан реалізації наказу Національної поліції України від 06.02.2018 № 109 «Про організаційно-штатні зміни в Департаменті патрульної поліції Національної поліції» в частині персонального письмового попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення, про що складено протокол № 3802/41/22/01-2018.

27.02.2018 проведено нараду Управління патрульної поліції в Чернігівській області, на яку був, серед інших, запрошений ОСОБА_2, та на якій позивачу було запропоновано ознайомитись з «Переліком вакантних посад Департаменту патрульної поліції, які запропоновані працівникам Управління патрульної поліції в Чернігівській області для подальшого проходження служби у зв'язку з проведенням організаційно-штатних змін в Управлінні патрульної поліції в Чернігівській області», про що складено протокол № 4131/41/22-2018.

27.02.2018 позивачем був написаний рапорт на ім'я начальника Департаменту патрульної поліції про погодження із запропонованою посадою, що містилася у вищевказаному переліку, а саме заступника командира взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області, на який начальником Департаменту патрульної поліції накладено резолюцію «Заперечую».

В подальшому, 06.04.2018 також було проведено нараду Управління патрульної поліції в Чернігівській області, на яку був, серед інших, запрошений ОСОБА_2, та на якій позивачу було запропоновано ознайомитись з «Переліком вакантних посад Департаменту патрульної поліції, які запропоновані працівникам Управління патрульної поліції в Чернігівській області для подальшого проходження служби у зв'язку з проведенням організаційно-штатних змін в Управлінні патрульної поліції в Чернігівській області», в якому вже були відсутні раніше запропоновані посади в Управлінні патрульної поліції в Чернігівській області, про що складено протокол № 6189/41/22-2018.

Позивач від ознайомлення із запропонованими посадами та написання рапорту відмовився, що відображено у вищезазначеному протоколі та в акті про відмову в ознайомленні під підпис від 06.04.2018.

При цьому позивача було попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції без зазначення дати такого попередження.

Наказом від 19.04.2018 № 370 о/с «По особовому складу» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (НОМЕР_1), поліцейського роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області відповідно до пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції.

Вважаючи спірний наказ протиправним позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що наявна в матеріалах справи копія попередження про можливе вивільнення не містить дати, що позбавляє можливості встановити початок перебігу двомісячного строку та з поданих відповідачем доказів не вбачається, яким чином відбувалось порівняння працівників за продуктивністю праці та кваліфікацією, а тому відповідачем не доведено дотримання процедури вивільнення позивача у зв'язку із скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Пунктом 4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації визначається ст.68 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до ч.ч.1-3 якої у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Відповідно до ч.5 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Положеннями ч.1 ст.65 наведеного Закону передбачено, що переміщення поліцейських здійснюється на вищу посаду - у порядку просування по службі, а на рівнозначні посади, у зв'язку, зокрема, зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Згідно з ч.2 наведеної статті посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 дійсно було власноручно підписано попередження про можливе наступне вивільнення. Разом з тим, на вказаному документі відсутня дата такого попередження, що не дає можливості встановити початок перебігу двомісячного строку, що вказує про порушення відповідачем порядку звільнення під час реорганізації.

В апеляційні скарзі, апелянт стверджує, що позивача повідомлено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення 19 лютого 2018 року на оперативній нараді Управління патрульної поліції в Чернігівській області.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, в даній справі саме на відповідача покладено обов'язок доведення дотримання ним вимог законодавства та правомірності своїх дій та рішень.

Разом з тим, з наданих відповідачем доказів не можливо встановити дати такого попередження та дотримання відповідачем встановленого ч.1 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» строку.

При цьому, протокол оперативної наради УПП в Чернігівській області ДПП від 19 лютого 2018 року №3802/41/22/01-2018 не є належним та допустимим доказом дотримання відповідачем вимог ч.1 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції шляхом проведення оперативної наради суперечить вимогам ч.1 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію».

Безпідставними є посилання апелянта, на те, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено форми відповідного попередження, з огляду на те, що таке попередження має надавати змогу встановити, що відповідачем дотримано вимоги ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» в частині попередження поліцейського про його можливе звільнення, яке має відбуватись персонально, у письмові формі та не пізніше ніж за 2 місяці до можливої події звільнення.

Крім того, як встановлено вище, 27.02.2018 позивачем був написаний рапорт на ім'я начальника Департаменту патрульної поліції про погодження із запропонованою посадою, що містилася у «Переліку вакантних посад Департаменту патрульної поліції, які запропоновані працівникам Управління патрульної поліції в Чернігівській області для подальшого проходження служби у зв'язку з проведенням організаційно-штатних змін в Управлінні патрульної поліції в Чернігівській області», а саме заступника командира взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області

Разом з тим, як вбачається із вказаного рапорту, начальником Департаменту патрульної поліції накладено резолюцію «Заперечую».

В той же час, ст.65 Закону України «Про національну поліцію» не передбачено можливості заперечення у переведенні поліцейського на запропоновану рівнозначну посаду у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Так, згідно наданих суду представником відповідача інформаційних довідок судом першої інстанції встановлено, що в процесі реалізації наказу Національної поліції України від 06.02.2018 № 109 «Про організаційно-штатні зміни в Департаменті патрульної поліції Національної поліції» 6 працівників були переведені у порядку просування по службі.

Також статтею 42 Кодексу законів про працю України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

В той же час, відповідачем не надано доказів проведення порівняння працівників за продуктивністю праці та кваліфікацією, а також за іншими критеріями, передбаченими статтею 42 Кодексу законів про працю України, з метою встановлення переважного права на залишення на службі в поліції, що передбачено ч.5 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію».

Враховуючи те, що відповідачем не доведено дотримання процедури вивільнення позивача у зв'язку із скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів, зокрема, не доведеності відповідачем повідомлення позивача про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 19.04.2018 № 370 о/с «По особовому складу» в частині звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_2, поліцейського роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції зі служби в поліції у зв'язку із скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Статтею 235 Кодексу законів про працю України передбачено, зокрема, що у разі незаконного звільнення працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З урахуванням того, що оскаржуваний наказ є протиправним, позивач підлягає поновленню на посаді, з якої був звільнений.

Згідно ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю в Україні при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

За наведених обставин, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 16.11.2018 року.