Справа № 813/2220/18
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2220/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого cудді - Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кушика Й. - Д.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Шийовича С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - далі - ФО - П ОСОБА_3, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України, відповідач) в якому, з врахуванням заяви від 11.07.2018 просить:

-скасувати рішення Державної фіскальної служби України №561677/ від 17.01.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 4 від 06.12.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

-скасувати рішення Державної фіскальної служби України №558889/ від 16.01.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 8 від 06.12.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

-скасувати рішення Державної фіскальної служби України №558886/ від 16.01.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 32 від 11.12.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

-скасувати рішення Державної фіскальної служби України №558887/ від 16.01.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 36 від 11.12.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

-скасувати рішення Державної фіскальної служби України №558888/ від 16.01.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 58 від 13.12.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №4 від 06.12.2017 року;

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №8 від 06.12.2017 року;

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 32 від 11.12.2017 року;

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 36 від 11.12.2017 року;

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 58 від 13.12.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач направив на реєстрацію податкові накладні № 4 від 06.12.2017, № 8 від 06.12.2017, 32 від 11.12.2017, № 36 від 11.12.2017 та № 58 від 13.12.2017. Однак, відповідно до квитанцій документи було прийнято, але їх реєстрація була зупинена, у зв'язку з невідповідністю накладної вимогам п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Податковим органом сформовано висновок про відповідність вказаних податкових накладних критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених п. 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних в ЄРПН, затверджених наказом МФУ від 13.06.2017 року № 567. Позивач направив до ДФС України письмові пояснення з додатками, які підтверджують здійснення фінансово - господарських операції. Однак, рішеннями комісії ДФС позивачу було відмовлено у реєстрації податкових накладних. Вважаючи такі рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 04.06.2018 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою судді від 20.06.2018 відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 13.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позові та відповіді на відзив, просив задовольнити повністю.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, з підстав, зазначених у відзиві на позов. Представник наголосив, що оскаржені рішення прийнято Комісією ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкових накладних. Оскаржені рішення обґрунтовані тим, що платником надано копії документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про їх реєстрацію. Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 року №190, визначено підстави для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної, а саме ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, до якої застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 ст.201 ПК України, ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1 пп.201.16 ст.201, ненадання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної. Враховуючи наведене, представник відповідача вважає оскаржені рішення обґрунтованими та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ФО-П ОСОБА_3, з 16.11.2016 року зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та здійснює підприємницьку діяльність за наступними видами: 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно технологічним обладнанням, 46.74 оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього, 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 47.52 роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно - технологічними виробами в спеціалізованих магазинах, 71.11 діяльність у сфері архітектури, 71.12 діяльність у сфері інжирінгу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах.

З матеріалів справи вбачається, що між ФО - П ОСОБА_3 та ТзОВ "ГалІО" укладено договір поставки № 03/10 від 03.04.2015, строк якого пролонговано на підставі п. 6.2 договору.

Відповідно до умов вказаного договору ФО-П ОСОБА_3 здійснював поставку товару ТзОВ "ГалІО". Чергові поставки партій товару були здійснені 06.12.2017 на суму 27218,98 грн. та на суму 27113,76 грн., 11.12.2017 року на суму 28728,81 грн., та на суму 28075,91 грн., 13.12.2017 року на суму 31559,41 грн.

Факт поставки товарів підтверджується видатковими накладними № 1699 від 06.12.2017, № 1707 від 06.12.2017, № 1651 від 11.12.2017 року, № 1631 від 11.12.2017, № 1634 від 13.12.2017.

Поставлені партії товарів були оплачені замовником двома платежами 20.12.2017 та 28.12.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем складено та направлено на реєстрацію податкові накладні № 4 від 06.12.2017, № 8 від 06.12.2017, № 32 від 11.12.2017, № 36 від 11.12.2017 та № 58 від 13.12.2017.

28.12.2017 позивач отримав від ДФС України квитанції про прийняття та призупинення реєстрації вказаних податкових накладних.

Суд встановив, що позивач подав на розгляд комісії ДФС України письмові пояснення, в яких надав докладний опис здійснення фінансово - господарських операцій, та долучив документи, зазначені у пп. "в" пп. 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПК України.

Однак, комісія ДФС України прийняла рішення №561677/ від 17.01.2018 року, №558889/ від 16.01.2018, №558886/ від 16.01.2018, №558887/ від 16.01.2018 та №558888/ від 16.01.2018 року, якими відмовила у реєстрації податкових накладних № 4 від 06.12.2017, № 8 від 06.12.2017, № 32 від 11.12.2017, № 36 від 11.12.2017 та № 58 від 13.12.2017.

31.01.2018 позивач звернувся із скаргами до ДФС України на рішення комісії ДФС України №561677/ від 17.01.2018 року, №558889/ від 16.01.2018, №558886/ від 16.01.2018, №558887/ від 16.01.2018 та №558888/ від 16.01.2018 року про відмову у реєстрації податкових накладних.

Однак, рішеннями комісії з питань розгляду скарг № 12578/ від 06.02.2018, № 12580/ від 06.02.2018, № 12583/ від 06.02.2018, № 12582/ від 06.02.2018, № 12581/ від 06.02.2018 скарги позивача були залишені без задоволення, а рішення комісії ДФС про відмову у реєстрації податкових накладних - без змін.

Використавши досудові методи врегулювання спору, позивач звернувся з позовом до суду.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктами "а", "б" пункту 185.1. статті 185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

У свою чергу, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг згідно приписів норми пункту 187.1. статті 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (пункт 188.1. статті 188 ПК України).

Позивач як платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання за такою операцією, скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну/розрахунок коригування, в якій відповідно до п.201. ст.201 ПК України, незалежно від того, чи внесено відповідний код діяльності до ЄДРПОУ, зазначити код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016-2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457.

Судом встановлено, що позивачем було складено податкові накладні № 4 від 06.12.2017, № 8 від 06.12.2017, № 32 від 11.12.2017, № 36 від 11.12.2017 та № 58 від 13.12.2017, у яких вказано номенклатуру товарів/послуг продавця.

Пунктом 201.10. статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

За приписами пункту 74.2. статті 74 ПК України в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики (пункт 74.3 статті 74 ПК України).

У відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 "Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних" (далі - Порядок № 1246) податкова накладна - це електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1. статті 192 та пунктом 201.10. статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1. статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3. і 200-1.9. статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16. статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

За результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (пункт 13 Порядку № 1246).

Аналогічні норми містяться і у підпункті 201.16.1. пункту 201.16. статті 201 ПК України, згідно яких реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2. статті 74 вказаного Кодексу.

Відповідно до підпункту 201.16.1. пункту 201.16. статті 201 ПК України у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як вбачається зі змісту Квитанцій про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, контролюючим органом було сформовано висновок про відповідність податкових накладних критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних в ЄРПН, затверджених Наказом № 567 від 13.06.2017. За результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД:9026. Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК відповідно до п. "в" пп.201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПК України, вичерпний перелік яких встановлено наказом МФУ від 13.06.2017 № 567 та/або таблицю даних платника податків, яка передбачена п. 4 цього наказу.

Так, відповідно до пункту 1 Вичерпного переліку документів Наказу №567 вичерпний перелік документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Перелік), у розрізі Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 13 червня 2017 року № 567 (далі - Критерії):

1) для критерію, зазначеного у підпункті 1 пункту 6 Критеріїв: договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками, листування з контрагентами; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством;

2) для критерію, зазначеного в підпункті 2 пункту 6 Критеріїв: договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками, листування з контрагентами; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

З аналізу норм законодавства слідує, що можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків.

Таким чином, у Квитанції фіскальним органом, в порушення підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України, не вказано, а ні конкретного виду критерію оцінки ступеня ризику (пункт 6 Критеріїв містить визначення двох різних критеріїв), а ні конкретного переліку документів, вичерпний перелік яких встановлений Наказом №567 (пункт 1 Вичерпного переліку документів містить два різні переліки, в залежності від визначеного ступеня ризику).

Письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до підпункту 201.16.2. цього пункту, розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику (підпункт 201.16.3. пункту 201.16. статті 201 ПК України).

Зазначена комісія приймає рішення про: реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підстави для прийняття комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок роботи комісії визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних приймається та надсилається платнику податку протягом п'яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та документів, поданих відповідно до підпункту 201.16.2. ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ФО-П ОСОБА_3 подав на розгляд комісії ДФС України письмові пояснення, у яких надав докладний опис здійснення фінансово - господарських операцій, зокрема стосовно виду економічної діяльності, сил та засобів, якими здійснювалася поставка, щодо отримання ним товарів з кодом УКТ ЗЕД 9026, а також долучив документи, передбачені вичерпним переліком документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Однак, рішенням Комісії ДФС України №561677/ від 17.01.2018 року, №558889/ від 16.01.2018, №558886/ від 16.01.2018, №558887/ від 16.01.2018 та №558888/ від 16.01.2018 року відмовлено у реєстрації податкових накладних, покликаючись на надання платником податків копій документів, які складені з порушенням законодавства/або не є достатніми для прийняття рішення комісією про реєстрацію податкової накладної.

Водночас, вказане рішення не містить конкретизації, які саме документи складені платником з порушенням законодавства та яких саме документів не вистачає для прийняття рішень про реєстрацію податкової накладної.

У свою чергу, абзацом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 190 "Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації" (далі - Постанова № 190) передбачено, що комісія Державної фіскальної служби (далі - комісія ДФС) приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації на підставі отриманих від платника податку на додану вартість відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1. пункту 201.16. статті 201 ПК України письмових пояснень щодо підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, та/або копій документів, які платник податку має право подати до органу Державної фіскальної служби протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у податковій накладній/розрахунку коригування.

Згідно з абзацом 2 Постанови № 190 підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16. статті 201 Кодексу; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1. пункту 201.16. статті 201 Кодексу; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Таким чином, рішення Комісії повинні містити чіткі підстави для відмови в реєстрації податкових накладних, у даному випадку, або "надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішень про реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування", або "надання платником податку копій документів, які не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішень про реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування".

Проте, оскаржені рішення не містять чіткого визначення підстав для прийняття Комісією рішень про відмову у реєстрації податкової накладної.

Суд встановив, що позивач на підтвердження здійснення фінансово - господарських операції, на підставі яких було сформовано податкові накладні № 4 від 06.12.2017, № 8 від 06.12.2017, № 32 від 11.12.2017, № 36 від 11.12.2017 та № 58 від 13.12.2017 надав комісії ДФС України разом із повідомленнями №№ 60, 64, 63, 61 та 62 підписані та засвідчені печатками сторін видаткові накладні, що підтверджують факт виконання робіт; витяг з єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, договори оренди транспортного засобу, перевезення вантажів, оренди приміщень, що підтверджують факт здійснення господарської діяльності ФО - П ОСОБА_3 та наявність у нього необхідних ресурсів для постави товарів, а також надано пояснення щодо зазначення кодів УКТ ЗЕД товарів при отриманні та подальшому продажу товарів.

Однак, вказані документи не були взяті ДФС України до уваги, у зв'язку з чим, були винесені спірні рішення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскаржені рішення є необґрунтованими, оскільки позивачем було надано комісії ДФС України всі необхідні документи, які засвідчують факт здійснення господарських операцій за податковими накладними, у реєстрації яких відмовлено.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що факт відмови у реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування у ЄРПН не спростовує ані факту здійснення платником податків господарських операцій, ані факту наявності дати виникнення саме першої події (постачання товарів/послуг, або отримання коштів), що підтверджується первинними документами, на підставі яких складаються податкові накладні/розрахунки коригування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що, зважаючи на наявність у позивача, передбачених чинним законодавством України документів, які свідчать про проведення господарських операцій між позивачем та ТзОВ "ГалІО" та на те, що такі документи були надані позивачем контролюючому органу, останній не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації податкових накладних № 4 від 06.12.2017, № 8 від 06.12.2017, № 32 від 11.12.2017, № 36 від 11.12.2017 та № 58 від 13.12.2017.

Аналогічну правову позицію висловив і Вищий адміністративний суд України у постанові від 15.07.2015 (справа № К/800/62702/14) та в ухвалі від 16.03.2016 (справа № К/800/63884/14).

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування рішень комісії ДФС України №561677/ від 17.01.2018 року, №558889/ від 16.01.2018, №558886/ від 16.01.2018, №558887/ від 16.01.2018 та №558888/ від 16.01.2018 про відмову у реєстрації податкових накладних № 4 від 06.12.2017, № 8 від 06.12.2017, № 32 від 11.12.2017, № 36 від 11.12.2017 та № 58 від 13.12.2017.

Стосовно позовних вимог зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 4 від 06.12.2017, № 8 від 06.12.2017, № 32 від 11.12.2017, № 36 від 11.12.2017 та № 58 від 13.12.2017, суд зазначає наступне.

Реалізація суб'єктами владних повноважень своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб'єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов'язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб'єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб'єкта владних повноважень.

Так, у відповідності до абзацу 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Водночас, суд звертає увагу на приписи пунктів 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 (далі - Порядок № 1246), якими передбачено, що податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструються у день: 1) прийняття комісією рішення про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування; 2) набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення суду). У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Нормами ПК України та Порядку № 1246 чітко визначено настання такої події, як набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію відповідних податкових накладних та зазначення дат їх реєстрації.

Таким чином, у даному випадку, задоволення позовної вимоги про зобов'язання Державної фіскальної служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 4 від 06.12.2017, № 8 від 06.12.2017, № 32 від 11.12.2017, № 36 від 11.12.2017 та № 58 від 13.12.2017 є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 4 від 06.12.2017, № 8 від 06.12.2017, № 32 від 11.12.2017, № 36 від 11.12.2017 та № 58 від 13.12.2017.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-77, 139, 242-246, 250, 255, 293, 297, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №561677/ від 17.01.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 4 від 06.12.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №558889/ від 16.01.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 8 від 06.12.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №558886/ від 16.01.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 32 від 11.12.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №558887/ від 16.01.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 36 від 11.12.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №558888/ від 16.01.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 58 від 13.12.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №4 від 06.12.2017 року.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №8 від 06.12.2017 року.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 32 від 11.12.2017 року.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 36 від 11.12.2017 року.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 58 від 13.12.2017 року.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (, місцезнаходження: 04655, м. Київ, Львівська пл., 8) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1) 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 листопада 2018 року.

Суддя В.М. Сакалош