Справа № 2040/6714/18
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 р. № 2040/6714/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Панова М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кравчені Т.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - ОСОБА_2,

представника Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд визнати протиправним висновок Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві "Про розгляд матеріалів щодо документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянина СРВ ОСОБА_3 ОСОБА_4" від 03.05.2018; скасувати п. 4 (пп. 4.1.- 4.3) наказу Державної міграційної служби України "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання" № 104 від 13.07.2018 року в частині, що стосується громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1; скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області про відмову в оформленні та видачі громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні, прийняте за результатом розгляду заяви від 20.02.2018; зобов'язати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення та видачу громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням 45-річного віку за заявою від 20.02.2018; стягнути з Державної міграційної служби України на користь громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 704 гривні 80 копійок здійснених ним судових витрат; стягнули з Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області на користь громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 1409 гривні 60 копійок здійснених ним судових витрат; встановити судовий контроль за виконанням ГУ ДМС України в Харківській області рішення Харківського окружною адміністративного суду; зобов'язати ГУ ДМС України в Харківській області надати звіт про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані рішення та дії відповідачів є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що оскаржувані дії та рішення є правомірними та прийнятими з дотриманням вимог законодавства.

Представник Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві до судового засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду даної справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин ОСОБА_5, НОМЕР_1 від 23.11.2017. Зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 174, кв. 5.

Рішенням УГІРФО ГУМВС України в м. Києві від 24.06.2003 на підставі пункту 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України про «Імміграцію» позивача документовано тимчасовою посвідкою на постійне проживання в Україні серії КИ №038242 від 24.06.2003.

20.02.2018 позивач звернувся з письмовою заявою до Основянського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківський області якою на підставі п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України №251 від 28.03.2012 просив здійснити йому обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні серії КИ №038242 від 24.06.2003 у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

Позивачем було надано усі документ, визначені законодавством та сплачено необхідні платежі.

Основ'янським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківський області заяву про обмін посвідки на постійне проживання в Україні та документ позивача було прийнято та надіслано до ГУ ДМС України в Харківський області для прийняття рішення.

Відповідач у встановлений законом строк не здійснив оформлення позивачу нової посвідки на постійне проживання в Україні та відмовив позивачу у видачі посвідки.

На виконання рішення суду по справі №820/1683/18 від 09.07.2018 ГУ ДМС України в Харківський області розглянуто заяву гр. ОСОБА_5 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.02.2018 щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні та прийнято рішення відмовити в оформлення посвідки на постійне проживання в Україні на підставі підпункту 9, пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилення, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затвердженого постановою Кабінету Міністрів У країни від 25 квітня 2018 року №321,

Так постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №321 визначено порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання.

Відповідно п. 1. Порядку №321 посвідка па постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно п. 7. Порядку №321обмін посвідки здійснюється у разі: зміни інформації, внесеної до посвідки; виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; закінчення строку дії посвідки; непридатності посвідки для подальшого використання; досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія.)

Відповідно п 62 Порядку №321 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення; іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону вїзду; дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію; встановлено належність особи до громадянства України; за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання; іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки; отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоровю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився; встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію; виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобовязання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що повязані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну; в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 63 Порядку №321 передбачено, що копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через пять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

У разі подання заяви-анкети через уповноваженого субєкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого субєкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого субєкта в разі зміни або усунення обставин, у звязку з якими їм було відмовлено в оформленні чи видачі посвідки, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку.

Згідно наказу ДМС України «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок па постійне проживання» №104 від 13.07.2018 в частині, що стосується ОСОБА_3 ОСОБА_4, згідно якого п.4 (пп.4.1- 4.3) скасовано повністю рішення відділу ПРФО ГУМВС України в м. Киві від 19.06.2003 про видачу посвідки на постійне проживання в Україні громадянина ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання в Україні серії КИ №038242 від 24.06.2003 визнано недійсними та такими що підлягають вилученню.

Так п. 4 наказу Державної міграційної служби України «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» №104 від 13.07.2018 зазначено, що рішення прийнято на підставі висновку ГУ ДМС у м. Києві від 03.05.2018.

До відзиву ГУ ДМС у м. Києві від 11.09.2018 було надано копію висновку ГУ ДМС у м. Києві «Про розгляд матеріалів щодо документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянина ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_7» від 03.05.2018 на підставі якого Державною міграційною службою України надано наказ №104 від 13.07.2018 в частині, що стосується позивача.

Відповідно статті 4 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час видачі позивачці посвідки на постійне проживання в Україні, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 зазначеного Закону, квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Так п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" чітко визначено, що іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Пунктом 4 ч. 1 ст. Статті 1 Закону України "Про імміграцію" визначено, що дозвіл на імміграцію - це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Пунктами 3-4 ст. 11 Закону України "Про імміграцію" визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, видає посвідку на постійне проживання.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" (станом на 2003 рік) визначається, що посвідка на постійне проживання документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Також, пунктом 17. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус Іноземців та осіб без громадянства» (станом на 2018 р.) визначено, що посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства підтверджує та право на постійне проживання в Україні.

Позивач прибув в 1989 році на територію України відповідно до Міжурядової Угоди між ОСОБА_6 Республікою ОСОБА_5 та СРСР "Про відправлення та прийом в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організації СРСР" та залишився постійно проживати в Україні.

Рішенням УГІРФО ГУМВС України в м. Києві від 24.06.2003 на підставі пункту 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України про «Імміграцію» позивача документовано тимчасовою посвідкою на постійне проживання в Україні серії КИ №038242 від 24.06.2003.

Абзацом 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» визначено, що вважати такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_5 та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року. залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Також п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» визначено, що особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12-15 цього Закону.

Тобто, з аналізу вказаної норми вбачається, що посвідка на постійне проживання зазначеної категорії осіб видається уповноваженим органом за іх заявою, без оформлення дозволу на імміграцію, вони вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію, і є іммігрантами.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства та порядок надання таким особам дозволу на імміграцію в Україну визначені Законом України від 07.06.2001 №2491-III «Про імміграцію» з наступними змінами та доповненнями, постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання», постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 №251 «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983».

Згідно із п. 21 Постанови 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до п. 22 Постанови 1983, для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

За умов п. 23 Постанови 1983, ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Відповідно до п. 24 Постанови 1983, рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Таким чином, підставою для вилучення у іноземця чи особи без громадянства посвідки на постійне проживання у Україні є рішення компетентного, в розумінні Закону України «Про імміграцію», органу про скасування раніше наданого дозволу на імміграцію.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про імміграцію» спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи, зокрема, приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Згідно статті 13 вищезгаданого Закону, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Копію оскаржуваного рішення відповідачем у визначений законом строк позивачу не надіслано, до відома позивача не доведено.

Зазначене є порушенням відповідачем статті 13 Закону України «Про імміграцію».

В даному випадку вказані вимоги законодавства відповідачем дотримані не були.

Відповідачем не було повідомлено позивача про призначення і проведення перевірки щодо правомірності документування посвідкою на постійне проживання в Україні.

Крім того при наданні позивачу посвідки на постійне проживання в Україні УГІРФО ГУМВС України в м. Києві керувався п. 4 розділ V Прикінцевих Положень Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001, тобто проводило перевірку підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача, підстав для відмови в наданні посвідки не виявило, та надало посвідку на постійне проживання в Україні позивачу.

Сам наказу Державної міграційної служби України «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» №104 від 13.07.2018 в частині що стосується позивача надано з порушенням вимог ст.2 КАС України, а саме: без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення - позивач проживає тривалий час з 1989 року на території України, без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено положення «Про провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання рішень», затвердженого Постановою КМ України №1983 від 26.12.2002.

Суд зазначає, що відповідачем не зазначено, яким законом України передбачена можливість скасування дозволу на імміграцію в Україну, посвідки на постійне проживання в Україні іноземцю, який отримав цей дозвіл та посвідку у встановленому законом порядку, за відсутністю зловживань з його боку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.13 Європейської конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено право на ефективний засіб юридичного захисту, а саме: Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача подати у місячний строк звіт про виконання постанови суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов'язком суду, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов'язковості судових рішень та відсутності об'єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Щодо вимог представника позивача, заявлених в порядку ст. 382 КАС України, відносно встановлення судового контролю суд зазначає, що в силу положень ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначене є правом суду, а не обов'язком, водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення.

Таким чином, у даному випадку суд не знаходить підстав для застосування приписів ст. 382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобовязання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 ОСОБА_4.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 ОСОБА_4 (просп. Гагаріна, буд. 41/2, 2 пов. оф. 16, м. Харків, 61001, РНОКПП НОМЕР_2) до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, буд. 9, м. Київ, 01001, ), Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, 24, м. Харків, 61057, ), Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві (вул. Березняківська, 4-а, м. Київ, 02152, ) про визнання протиправним та скасування наказу, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним висновок Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві «Про розгляд матеріалів щодо документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянина ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_4» від 03.05.2018.

Скасувати п. 4 ( пп. 4.1- 4.3) наказу Державної міграційної служби України «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» №104 від 13.07.2018 що стосується громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області про відмову в оформленні та видачі громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні, прийняте за результатом розгляду заяви від 20.02.2018.

Зобовязати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення та видачу громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням 45-річного віку за заявою від 20.02.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_3 ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2) сплачену суму судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві ().

Стягнути на користь ОСОБА_3 ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2) сплачену суму судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України ().

Стягнути на користь ОСОБА_3 ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2) сплачену суму судового збору в розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області ().

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 листопада 2018 року.

Суддя М.М.Панов