Справа № 420/5877/18
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5877/18
УХВАЛА

19 листопада 2018 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Корой С.М., розглянувши матеріали подання державного виконавця Балтського РВ ДВС про заміну стягувача у виконавчому провадженні АСВП № 52315027,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшло подання державного виконавця Балтського РВ ДВС Іванова С.В. про заміну стягувача у виконавчому провадженні АСВП № 52315027, в якому заявник просить суд замінити стягувача у виконавчому провадженні АСВП № 52315027 з товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "РАНТЬЕ" (, юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Червоноармійська, 13) на товариство з обмеженою відповідальністю "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС" (, юридична адреса: 01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 23Б).

В обґрунтування зазначеного подання вказано, що на примусовому виконанні у Балтському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження № 52315027, де стягувачем згідно постанови про відкриття виконавчого провадження є ТОВ "ФК "РАНТЬЕ" (). На адресу відділу державної виконавчої служби надійшла заява ТОВ "ФК "РАНТЬЕ" від 10.10.2018 року про заміну стягувача у виконавчому провадженні АСВП № 52315027. Як вбачається з наданих документів, приватним нотаріусом КМНО Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості за кредитним договором №Р25.184.71956 від 07.08.2014 року з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) в сумі 61133, 79 грн. на користь ТОВ "ФК "РАНТЬЕ". 28.02.2017 року між ТОВ "ФК "СЕРЕТ", яке 29.06.2017 року змінило найменування на ТОВ "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС", та ТОВ "ФК "РАНТЬЕ" укладено договір факторингу, згідно умов якого ТОВ "ФК "РАНТЬЕ" відступило (передало у власність) Фактору (новому кредитору) з 28.02.2017 року, а Фактор відповідно до договору факторингу та вимог чинного законодавства набув право грошової вимоги за кредитним договором № Р25.184.71956 від 07.08.2014 року.

Розглянувши подання державного виконавця Балтського РВ ДВС про заміну стягувача у виконавчому провадженні АСВП № 52315027, суддя зазначає наступне.

В обґрунтування подання, заявник посилається, зокрема, на положення ст.264 КАС України "заміна сторони виконавчого провадження".

Суддя зазначає, що з 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року №2147-VIII, і питання щодо заміни сторони виконавчого провадження та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання врегульовані іншими нормами.

Так, ст.264 КАС України, в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року було визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно з ч.1 ст.379 КАС України (в редакції, яка діє з 15.12.2017 року) у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Отже, норма ст.379 КАС України, на відміну від норми ст.264 КАС України, чітко визначає, що суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно з ч.5 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Як вбачається з подання державного виконавця, підставою для звернення до суду стала заява ТОВ «РАНТЬЕ» про заміну стягувача у виконавчому провадженні АСВП 52315027.

Згідно з ч.1 ст.1 КАС України, Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 09.09.2010 року № 19-рп/2010, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Відповідно до п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12.07.2011 року № 9-рп/2011 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Згідно положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 150 рішення Європейського суду з прав людини від 21.06.2011 року у справі "Фруні проти Словаччини", яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року (Заява №21722/11), Суд зазначив, що згідно з практикою Суду, метою терміну "встановлений законом" у статті 6 Конвенції є гарантування того, що функціонування судової системи у демократичному суспільстві не залежить від виконавчої влади, а регулюється законом, прийнятим парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути залишена на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не матимуть певної свободи тлумачення відповідного національного законодавства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з &l/;…&g

Розділом 4 КАС України (в тому числі ст.379 КАС України) врегульовано процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.

При цьому, державний виконавець звернувся із поданням про заміну стягувача у виконавчому провадженні, з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, а не на підставі судового рішення в адміністративній справі.

Враховуючи, що виконавчим документом у виконавчому провадженні є виконавчий напис нотаріуса, а не рішення суду в адміністративний справі, суд позбавлений можливості вирішити питання про заміну сторони виконавчого провадження на підставі приписів КАС України, а саме: ч.1 ст.379 КАС України.

Згідно з ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, суддя зазначає, що процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані розділом 6 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.442 Цивільного процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до ч.2 ст.446 Цивільного процесуального кодексу України процесуальні питання, пов'язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Зважаючи на вищевикладене, суддя вважає, що дане подання про заміну сторони виконавчого провадження підлягає розгляду за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

При цьому суддя зазначає, що справи за позовами про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), в тому числі вимоги про сплату боргу, належать до справ адміністративної юрисдикції незалежно від суб'єкта звернення до суду (ч. 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження"). Проте, в даному випадку, заявник не ставить питання оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, а просить суд здійснити заміну сторони виконавчого провадження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

На підставі вищевикладеного суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за поданням державного виконавця Балтського РВ ДВС про заміну стягувача у виконавчому провадженні АСВП № 52315027, оскільки вказане подання не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.2, 7, 120, 170, 171, 243, 248, 379 КАС України, суддя -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за поданням державного виконавця Балтського РВ ДВС про заміну стягувача у виконавчому провадженні АСВП № 52315027.

Роз'яснити заявнику, що дане подання підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами підсудності, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Надіслати заявнику копію ухвали разом із поданням та усіма доданими до нього матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Корой С.М.