Справа № 817/1034/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1385/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В.Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на рішення Рівненського оружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Борискін С.А.,

час ухвалення рішення 11.05.2018 року, час не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 14.05.2018 року,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, в якому просив визнати дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, протиправними; зобов`язати Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області провести з 01 квітня 2018 року перерахунок та виплату позивачу пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Рівненського оружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що для отримання пенсії за ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (№796-ХІІ) особа має відповідати наступним критеріям: особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї; участь особи відбувалась під час проходження дійсної строкової служби; особа набула інвалідність внаслідок вищевказаної участі, разом з тим дія норми ч.3 ст.59 вищезазначеного Закону не поширюється на позивача, оскільки ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не під час проходження дійсної строкої служби, а саме: був призваний на спеціальні збори Рівненським міськвійськоматом, де у складі в/ч НОМЕР_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 31 січня 1990 року по 21 травня 1990 року, заробітна плата за роботу в населених пунктах зони відчуження за вказаний період виплачувалась по місцю роботи, а тому права на здійснення перерахунку пенсії у позивача не має. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що має право на здійснення перерахунку пенсії відповідно до ч. 3 ст.59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС був військовозобов`язаним, призваним на військові збори, які теж відносяться до військовослужбовців. Вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обгрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Позивач- ОСОБА_1 та його представник- Саранчук О.О. у судовому засіданні не погодилися з доводами апеляційної скарги і вважають, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача (апелянта) в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення позивача і його представника, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 2 групи, захворювання якого пов`язане з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Перебуває на пенсійному обліку в Рівненському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області з 18 липня 1997 року і отримує пенсію по інвалідності 2 групи по захворюванню, пов`язаному з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивачу призначена та виплачується пенсія відповідно до вимог п.12 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

23 березня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату йому пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, згідно з ч.3 ст.59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом №150/10 від 30 березня 2018 року Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області повідомило позивача про відмову у перерахунку та виплаті пенсії відповідно до ч.3 ст.59 Закону №796, оскільки позивач брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи не під час проходження дійсної строкової служби, а як військовозобов`язаний, що призваний на збори, тому і не має права на отримання пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Відповідно до Довідок Рівненського міського військового комісаріату №125 від 21 травня1980 (а.с.14), №4/194 від 22 травня 1990 року (а.с.15), №98 за травень 1990 року (з наданої копії точну дату довідки встановити неможливо) (а.с.16), №4/857 від 26 квітня 1995 року (а.с.17), позивач був призваний на спеціальні збори, де у складі військової частини НОМЕР_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 31 січня 1990 року по 21 травня 1990 року.

Згідно з Довідкою №01/22 від 29 жовтня 1991 року ОСОБА_1 працював у зоні відчуження в с. Розсоха (а.с.18).

Відповідно до Довідки Рівненської спеціалізованої онкорадіологічної МСЕК №126908 та Експертного заключення Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії №4881 вбачається, що позивач має захворювання, пов`язане з виконанням військового обов`язку під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.10-11).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, згідно з ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому відмова відповідача у перерахунку йому пенсії є протиправною, а належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплачувати позивачу пенсію на підставі вищезазначеного Закону.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28 лютого 1991 року пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами.

Визначені у цій статті умови та підстави призначення пенсії по інвалідності відповідній категорії осіб у Законі №2532-12 у редакціях Закону України Про внесення змін до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 05 жовтня 2006 року № 231-V (далі - Закон № 231-V, діяла до 01 жовтня 2017 року) та Закону № 2148-VІІІ I (діє з 01 жовтня 2017 року) не змінювалися.

Частиною 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у редакції Закону №231-V було визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Таким чином, ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Разом з тим, ч.3 ст.59 Закону №796-XII у редакції, чинній з 01 жовтня 2017 року, передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року.

При цьому, Законом №2148-VІІІ розширено перелік категорій осіб, на яких вказана норма розповсюджується, а саме: осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, а також осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Враховуючи вищезазначене, ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (№ 796-XII) передбачає, що її дія (право на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям:

1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або

2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або 3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в ухвалах від 08 травня 2018 року (провадження № Пз/9901/33/18) та від 21 травня 2018 року (провадження № Пз/9901/37/18) таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності трьох умов у сукупності (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до ч.3 ст.59 Закону № 796-XII не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Відповідно до ст.3 Закону СРСР Про загальний військовий обов`язок від 12 жовтня 1967 року всі чоловіки - громадяни СРСР, незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, освіти, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, місця проживання, зобов`язані проходити дійсну військову службу в лавах Збройних Сил СРСР.

Згідно зі ст.5 вищевказаного Закону військова служба складається з дійсної військової служби і служби в запасі Збройних Сил СРСР.

Ст.6 цього ж Закону передбачено, що громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а складають запас - військовозобов`язаними.

Відповідно до ст.10 Закону СРСР Про загальний військовий обов`язок від 12 жовтня 1967 року зазначено, що на дійсну військову службу призиваються громадяни чоловічої статі, яким до дня призову виповнюється 18 років.

Згідно зі ст.11 вищевказаного Закону громадяни чоловічої статі, які виявили бажання навчатися у військово-навчальних закладах, можуть бути прийняті до цих навчальних закладів після досягнення ними 17-річного віку або якщо їм виповнюється 17 років в рік вступу на навчання.

Громадяни, прийняті в військово-навчальні заклади, перебувають на дійсній військовій службі та іменуються курсантами. На них поширюються обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 під час участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи не перебував на строковій військовій службі, оскільки він перебував у запасі, був військовозобов`язаним, а тому на нього не поширювались обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року є правомірною, оскільки позивач брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи не під час проходження дійсної строкової служби, а тому пільги, визначені ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на ОСОБА_1 не поширюються.

Разом з тим, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Крім того, колегією суддів враховується, що відповідно до п.41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.242, 243, 250, 272, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року у справі № 817/1034/18 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 15 листопада 2018 року.