Справа № 620/3480/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року м. Чернігів Справа № 620/3480/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) 19.10.2018 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУПФ України в Чернігівській області) та просить :

- визнати протиправною відмову відповідача щодо не призначення йому пенсії за вислугу років;

- зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років з 19.06.2018, виходячи з її пільгового обчислення.

Позов мотивовано тим, що відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у нього достатньо календарних років вислуги для призначення пенсії за віком (з урахуванням пільгового обчислення).

Ухвалою судді від 24.10.2018 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання відзиву на позов.

У встановлений ухвалою суду строк відповідач надав відзив на позов, в якому просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову та пояснив, що на день звільнення зі служби в ГУ ДСНС у Київській області (м. Чорнобиль) позивач досягнув 40 років. Вислуга років в календарному обчисленні складала 19 років 6 місяців 22 дні, страховий стаж - 4 роки 16 днів. Всього страховий стаж складав 23 роки 7 місяців 8 днів. Враховуючи наведене, зазначив, що ОСОБА_1 не дотримано основних умов для призначення пенсії, передбачених пунктом «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме: на день звільнення позивач не досяг 45 років та не мав необхідного страхового стажу (25 років і більше). Також оскільки у ОСОБА_1 календарна вислуга років складає менше 23 років та 6 місяців і більше, дія пункту «а» статті 12 вказаного Закону на нього не поширюється.

Крім того, просить розглядати справу в судовому засіданні з викликом сторін, однак у зв'язку з особливостями розгляду даної справи за правилами статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 мають бути задоволені в повному обсязі, враховуючи таке.

ОСОБА_1 проходив службу у Головному управлінні ДСНС України у Київській області (м. Чорнобиль) на посаді старшого інспектора відділення організації запобігання надзвичайним ситуаціям по Державному спеціалізованому підприємству «Чорнобильська АЕС» 11 Державного пожежно-рятувального загону.

Наказом Головного управління ДСНС України у Київській області від 18.08.2018 №174о/с позивача звільнено зі служби у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктами 12, 56, 173, 176 підпунктом «1» (у зв'язку із закінченням строку контакту) Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, з 18.06.2018 (а.с. 11).

Станом на день звільнення зі служби ОСОБА_1 досягнув повних 40 років (ІНФОРМАЦІЯ_1), що підтверджується національним паспортом серії НОМЕР_2 (а.с. 8-9).

Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2018 Головним управлінням ДСНС України у Київській області сформовано та надіслано до ГУПФ України в Чернігівській області подання №26 про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, з додатками. Згідно інформації вказаної у поданні, страховий стаж позивача станом на 18.06.2018 для призначення пенсії складає: 23 роки 07 місяців 08 днів (заповнюється при призначенні пенсії згідно пункту «б» статті 12 Закону), в тому числі: військова служба в календарному обчисленні 19 років 06 місяців 22 дні; трудовий стаж роботи 04 роки 00 місяців 16 днів (а.с. 13-32).

Листом від 16.08.2018 за №10121/03 відповідач повідомив Головне управління ДСНС України у Київській області, що підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відсутні, оскільки він був звільнений зі служби у віці 40 років та на день звільнення не мав необхідного страхового стажу (25 років і більше). Наведені вимоги передбачені пунктом «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У зв'язку з наведеним, документи ОСОБА_1 повернуті без виконання (а.с. 32-33).

Вважаючи вказану відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України, закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно із пунктом «б» статті 1-2 Закону №2262 право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п'ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби), в тому числі, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховується служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду (пункт «б» статті 17 Закону №2262).

В свою чергу, пунктом «а» статті 12 Закону №2262 встановлено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262 порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей (далі - Порядок).

Суд звертає увагу, що вказаний Порядок визначає які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.

Відповідно до підпункту «в» пункту 3 Порядку, до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяця, - у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених пунктами 2 і 3 частини другої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", - згідно з переліками військових частин, підрозділів і установ, затверджуваними відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв'язку, Центральним управлінням Служби безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони.

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави вважати, що правовою підставою для набуття особою, яка проходила службу в органах і підрозділах цивільного захисту, права на призначення пенсії за вислугою років є наявність в неї відповідного стажу роботи, набутого у відповідності до норм законодавства, регулюючих засади трудової діяльності зазначеної категорії осіб та їх соціального забезпечення.

При цьому, законодавством регламентовано пільгове обчислення стажу осіб, які проходять службу у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених пунктами 2 і 3 частини другої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", що є гарантією їх соціальних прав на пільгове пенсійне забезпечення.

В даному випадку таке законодавство, а саме Порядок, є спеціальним для вирішення питання про обчислення стажу для призначення пенсії.

З аналізу норм Закону №2262 та Порядку вбачається, що приписи вказаного Закону не ставлять в залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності виключно календарної вислуги. Також не передбачено обмеження щодо зарахування вислуги років вказаної категорії пільгових осіб у пільговому обчисленні до стажу, який надає право на призначення пенсії за вислугою років. Більш того, суд звертає увагу, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 пільгова вислуга років враховується саме при призначенні пенсії згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не при призначенні розміру такої пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 09.12.2014 та в ухвалі Вищого адміністративного суду від 05.11.2015 (К/800/46432/14).

Як вбачається із складеного Головним управлінням ДСНС у Київській області розрахунку вислуги років на пенсію, в календарному обчисленні вислуга років ОСОБА_1 в ЗСУ, МНС, ДСНС складає 19 років 06 місяців 22 дня. Крім того, позивач має вислугу років в пільговому обчисленні - 08 років 02 місці 14 днів, які зараховані відповідно до Порядку та наказу МВС України №611-1992, за проходження служби в підрозділах, які дислокуються в зоні відчуження (періоди: з 28.07.2000 по 08.11.2011 та з 30.04.2013 по 18.06.2018) (а.с. 30-31).

Таким чином, загальна вислуга років ОСОБА_1 (з урахуванням пільгового обчислення) складає 27 років 09 місяців 06 днів, що відповідає вимогам пункту «а» статті 12 Закону №2262 для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Суд звертає увагу, що право позивача на призначення пенсії за вислугу років підтверджується поданням про призначення пенсії, яке підготовлене Головним управлінням ДСНС у Київській області (а.с. 11-31).

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та відмова у призначенні пенсії порушує його конституційне право на соціальний захист.

При цьому, суд враховує, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок №3-1).

Пунктом 1 Порядку № 3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб.

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Відповідно до пункту 12 Порядку №3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (пункт 14 Порядку №3-1).

Відповідно до статті 49 Закону №2262 пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.

Пунктом 17 Порядку №3-1 чітко встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

З аналізу наведеного вбачається, що орган, який призначає пенсію зобов'язаний після надходження від уповноважених структурних підрозділів міністерств та відповідних служб подання прийняти мотивоване рішення, оформлене протоколом.

Однак, ГУПФ України в Чернігівській області, отримавши від Головного управління ДСНС у Київській області подання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років вищевказані вимоги Порядку не виконало, а листом від 16.08.2018 №10121/03 неправомірно, поза межами правового поля, повернуло без виконання надіслані документи, чим грубо порушило вищезазначені норми чинного законодавства.

Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява №28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), підпункту 2836, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції.

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, пункт 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II).

Враховуючи наведене, керуючись статтями 6 та 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою захисту прав та інтересів позивача, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити в повному обсязі шляхом:

- визнання протиправною відмову ГУПФ України у Чернігівській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;

- зобов'язання ГУПФ України у Чернігівській області повторно розглянути документи, які були надані для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1, та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 19.06.2018, виходячи з її пільгового обчислення.

Приймаючи вказане рішення, суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. На переконання суду, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 вищевказаним шляхом є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, вул. П'ятницька, 83-а, м. Чернігів, 14000) про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути документи, які були надані для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1, та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 19.06.2018, виходячи з її пільгового обчислення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 20.11.2018.

Суддя С.В. Бородавкіна