Справа № 804/214/1045/17
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

06 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/214/1045/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

за участю секретаря судового засідання

Троянова А.С.

представника третьої особи: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю"Вердикт Фінанс"

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2018 (суддя Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна, дата складання повного тексту 16.07.2018)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м.Київ Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особи без самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся з позовом до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м.Київ Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особи без самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. З урахуванням уточненого адміністративного позову (а.с. 38-42 т. 2) просив визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію права на квартиру

Позов обґрунтовано тим, що не зважаючи на рішення судів першої та апеляційної інстанції, які набрали законної сили, 13.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Кобелєвою Аллою Михайлівною зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС" на підставі договору іпотеки. Позивач зазначає, що приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. не вчинялось жодної з нотаріальних дій зі спірним обертом нерухомого майна відповідно до ст. 34 Закону України "Про нотаріат", а тому відповідач 2 у межах спірних правовідносин не мав передбачених чинним законодавством підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо цього майна. Зазначає про лист Міністерства юстиції України від 17.03.2017 року, згідно якого скарги фізичних та юридичних осіб на дії приватного нотаріуса Кобєлєвої А.М. як державного реєстратора неодноразово розглядалися на засіданні комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, у порядку визначеному статтею 37 Закону "Про нотаріат" та Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 25.12.2015 року №1128. У зв'язку із виявленими у законодавстві порушеннями у сфері державної реєстрації прав, допущеними приватним нотаріусом Кобєлєвою А.М. під час проведення оскаржуваних реєстраційних дій, на підставі рішення Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, виданого у формі наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2016 року №1084/5, приватному нотаріусу Кобєлєвій А.М. тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру прав строком на шість місяців. Також наказом Міністерства юстиції України від 25.01.2017 року №185/5 анульовано доступ приватного нотаріуса Кобєлєвої А.М. до Державного реєстру прав. Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18.07.2016 року №2112/8 було проведено позапланову перевірку організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Кобєлєвої А.М., дотримання нею порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил ведення нотаріального діловодства. За наслідками перевірки наказом Головного територіального управління від 29.07.2016 року №476/6 нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Кобєлєвої А.М. була тимчасово зупинена з 02.08.2016 року відповідно до пункту 1 частини решок статті 291 Закону України "Про нотаріат". Вважає, що приватний нотаріус Кобелєва А.М. не мала права вносити до Державного реєстру прав жодних записів з 12.04.2016 року, тоді як запис до Державного реєстру прав щодо спірної квартири нею внесено 13.04.2016; надає інформацію, що 13.10.2016 року приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які нотаріальні дії оскільки нотаріальна діяльність Приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. була зупинена з 02.08.2016 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2018 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) від 13.10.2016 року, номер 31857131, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" та зобов'язано скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" про право власності на квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції щодо частини задоволених позовних вимог обґрунтоване тим, що приватний нотаріус не мав правових підстав вчиняти будь-які реєстраційні дії, оскільки нотаріальна дія щодо посвідчення договору іпотеки з наявною у нього спеціальною умовою, яка зумовлює відсутність підстав для окремого укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя - обумовлює можливість державної реєстрації прав лише тим нотаріусом, який посвідчив договір іпотеки. Щодо відмови у задоволенні частини позовних вимог, рішення суду обґрунтоване тим що Виконавчим комітетом Саксаганської районної у місті ради не було порушено вимоги чинного законодавства, а він діяв відповідно до наданих йому повноважень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, третьою особою без самостійних вимог (Товариством "Вердикт Фінанс") подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та закрити адміністративне провадження в даній справі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що предмет спору стосується права власності на будівлю, тому не підлягає розгляду за правилами КАС.

У судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та закрити адміністративне провадження в даній справі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу у судове засідання не з'явились. Про час, дату та місце судового засідання повідомленні належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.06.2008 року між ВАТ "Сведбанк" (далі - Банк) та ОСОБА_3 (далі - позичальник) було укладено кредитний договір № 0307/0608/88-143. Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 45 000 доларів США, а останній зобов'язався у свою чергу в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, комісію та інші платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

25.06.2008 року для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором ОСОБА_3 та Банк, уклали Іпотечний договір №0307/0608/88-143-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., за реєстровим номером 6183, відповідно до умов якого в іпотеку була передана квартира квартири АДРЕСА_1.

02.02.2012 року Банк відступив ТОВ "Вердикт Фінанс", відповідно до договору факторингу №11 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами права вимоги до Позивача за зобов'язаннями по кредитному договору № 0307/0608/88-143 від 25.06.2008 року та Іпотечному договору №0307/0608/88-143-Z-1 від 25.06.2008 року.

14.03.2014 року ТОВ "Вердикт Фінанс" звернулося до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність. Однак, Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2015 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" відхилена, Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2015 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

13.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Кобелєвою Аллою Михайлівною зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" на підставі договору іпотеки. Серія та номер: 6183, виданий 25.06.2008 року, видавник: Пахомова Н.І., приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31856573 від 13.10.2016 12:46:08.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України "Про нотаріат", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV, Закону України "Про іпотеку", норми Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, у відповідності до статті 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Водночас, статтею 46-1 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус - це спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічне положення закріплено в абз. 2 ч.1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який є спеціальним законом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень.

Відповідно до ст.ст. 2, 3 цього Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

До повноважень органу державної реєстрації прав (а також приватного нотаріуса) належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Таким чином, з наведених правових норм, вбачається, що у спірних правовідносинах нотаріус є суб'єктом владних повноважень, спеціальним суб'єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Вищезазначене спростовує доводи особи, що подала апеляційну скаргу про те, що даний спір не належить розглядати за правилами КАС України, оскільки оскарження дій суб'єкта владних повноважень регулюється правилами КАС України.

Частиною 7 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах, території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації права власності та інших речових прав, крім випадків, установлених абзацами 2 і 3 ч. 5 цієї статті.

Однак реєстрація права власності на квартиру, що знаходиться в м. Кривому Розі, вчинена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Кобелєвою А.М. не за місцем розташування об'єкта нерухомого майна.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити абзац 2 і 3 ч.5 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Так, державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія; державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Отже, положеннями статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено розмежування компетенції нотаріуса та державного реєстратора у сфері державної реєстрації, а саме встановлюють компетенцію відповідного нотаріуса на здійснення державної реєстрації прав у разі вчинення нотаріальної дії з об'єктом нерухомого майна.

Зі змісту Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що нотаріус виконує функції державного реєстратора виключно у випадках, коли він при цьому вчинює нотаріальну дію з нерухомим майном і проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої нотаріальної дії.

Такі ж положення містяться в п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, згідно якого нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Тобто, якщо нотаріусом було вчинено нотаріальну дію відносно нерухомого майна або об'єкту незавершеного будівництва, то подальша реєстрація прав відносно такого майна здійснюється тим самим нотаріусом, яким було вчинено таку дію. Вчинена нотаріальна дія (посвідчення договору іпотеки з наявною у ньому спеціальною умовою, яка зумовлює відсутність підстав для окремого укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя), обумовлює можливість державної реєстрації прав (наприклад власності або користування) тільки тим нотаріусом, яким посвідчено договір іпотеки.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що приватний нотаріус Кобелєва А.М. не мала передбачених чинним законодавством підстав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного в позові майна.

Слід взяти до уваги, що згідно із ст. 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

За змістом ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Водночас, частиною першою статті 3 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок № 868), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, нотаріус, як державний реєстратор, зобов'язаний перевірити наявність зазначених документів. Натомість матеріали справи не містять підтверджень, що зазначені документи були надані та перевірені приватним нотаріусом Кобелєвою А.М.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Вердикт Фінанс" не направляло ОСОБА_3 вимогу про усунення порушень, чи/то про добровільне виселення в якому останньому необхідно було повідомити про необхідність усунення порушень умов кредитного договору протягом тридцяти днів, а саме про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків за користування кредитом з зазначенням, загальної суми заборгованості за кредитним договором. Також не повідомлено позивача, що у разі невиконання умов договору ТОВ "Вердикт Фінанс" розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень договору іпотеки та Закону України "Про іпотеку", шляхом реєстрації ТОВ "Вердикт Фінанс" права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, або шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі.

Таким чином, оскільки вимога на адресу позивача не направлялась, то останній не був повідомлений у встановленому законом порядку про початок звернення стягнення на предмет іпотеки.

У взаємозв'язку з наведеним слід додати, що відповідно до положень статті 37 Закону України "Про іпотеку", яка діяла на час укладення договору іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" від 25 грудня 2008 року №800-VI, норми статті 37 Закону України "Про іпотеку" передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

При цьому, відповідно до положень статті 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення змін до статті 36 Закону, її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 12 Іпотечного договору за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки задоволення вимог Іпотекодержателя: 12.1. за рішенням суду; 12.2. У безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису Іпотекодержатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості Іпотекодавця за основним зобов'язанням, а саме: заяву про невиконання Іпотекодавцем умов основного зобов'язання, розрахунок заборгованості, свій примірник цього договору. Виконавчий напис вчиняється на примірнику даного Договору, який після нотаріального посвідчення буде видано Іпотекодержателю. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено Іпотекодавцем виключно у судовому порядку; 12.3. Згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Викладене в пп. 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту Договору.

Отже, відповідно до п. 12 Іпотечного договору ТОВ "Вердикт Фінанс" було обрано один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: звернення до суду з позовною заявою, що виключає обрання іншого способу.

Згідно з пунктом 11 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у тому числі якщо Іпотекодавець не поверне Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобов'язанням та цим Договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним)

Абзацом 2 Пункту 11 договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення Основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим Договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що станом на день прийняття рішення приватним нотаріусом 13.10.2016 року строк для переходу права власності на предмет іпотеки, який визначений п.11 договору іпотеки №0307/0608/88-143-Z-1 від 25.06.2008 ще не настав.

Також слід взяти до уваги, що спірна квартира як забезпечення кредитів в іноземній валюті використовується як місце постійного проживання позичальника, а загальна площа не перевищує 250 кв. метрів., а тому підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України".

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України", наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У свою чергу, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (реєстраційний №51404742 в ЄДРСР).

Таким чином, положеннями Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб'єкта, який здійснює таке стягнення), що фактично і було зроблено за результатами прийняття оскаржуваного у даній справі рішення.

Відповідно до положень статті 46-1 Закону України "Про нотаріат" нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва та під час здійснення функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, здійснює пошук у ньому відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію та/або здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, нотаріус виконує функції державного реєстратора у випадках, коли він при цьому вчинює нотаріальну дію з нерухомим майном і проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої нотаріальної дії.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем Кобелєвою А.М. не вчинялось жодної з перелічених у статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріальної дії зі спірним об'єктом нерухомого майна, а тому відповідач у межах спірних правовідносин не мав передбачених чинним законодавством підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо цього майна.

Згідно із ст.50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових, прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноваженим управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним та юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме права власності на нерухоме майно.

Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено систему органів державної реєстрації прав, яку складають центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав (Укрдержреєстр) та територіальні органи Міністерства юстиції України, нотаріус, як спеціальний суб'єкт реєстрації прав при вчиненні нотаріальної дії.

Частиною 5 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

Згідно з Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №607/5 "Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб", додатком до якого є Порядок взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, що виникають на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року.

У цьому зв'язку, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. 13.10.2016 року в порушення ч.5 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №607/5 "Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб" незаконно прийняла рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) від 13.10.2016 року, номер 31857131, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс", оскільки не мала на це відповідного права, а відтак рішення суб'єкта вдадних повноважень є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідно до листа Міністерства юстиції України від 17.03.2017 року, скарги фізичних осіб та юридичних осіб на дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., як державного реєстратора неодноразово розглядалися на засіданні Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, у порядку, визначеному статтею 37 Закону та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128. У зв'язку виявленими порушеннями законодавства у сфері державної реєстрації прав, допущеними приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. під час проведення оскаржуваних реєстраційних дій, на підставі рішення Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, виданого у формі наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2016 № 1084/5, приватному нотаріусу Кобелєвій А.М. тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру прав строком на шість місяців. Також наказом Міністерства юстиції України від 25.01.2017 № 185/5 анульовано доступ приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. до Державного реєстру прав. Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Головне територіальне управління) від 18.07.2016 № 2112/8 було проведено позапланову перевірку організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Кобелєвої А.М., дотримання нею порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил ведення нотаріального діловодства. За наслідками перевірки наказом Головного територіального управління від 29.07.2016 № 476/6 нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. була тимчасово зупинена з 02.08.2016 року відповідно до пункту 1 частини першої статті 291 Закону України "Про нотаріат".

В частині рішення суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні частини позовних вимог, апеляційна скарга не подавалася. Тому, діючи в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не перевіряє іншу частину судового рішення на відповідність нормам матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи особи, що подала апеляційну скаргу спростовуються нормами законодавства, що регулює дані правовідносини.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи права, та інтереси третьої особи без самостійних вимог - Товариства з обмеженою відповідальністю"Вердикт Фінанс" - не порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 р. - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 06.11.2018 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки передбачені ст. 328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 06.11.2018.

В повному обсязі постанова виготовлена 09.11.2018.

Головуючий - суддя Ю.В. Дурасова

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова