Справа № 820/4369/18
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4369/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Русанової В.Б.

суддів: Курило Л.В. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроділер" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2018, суддя Сліденко А.В., повний текст складено 26.07.18 по справі № 820/4369/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроділер"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроділер" (далі позивач), звернулося до суду з позовом в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області від 12.04.2018р. №3 та №03 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2018р. позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №3 від 12.04.2018 року.

В іншій частині позову -відмовлено.

ТОВ "Агроділер", не погодившись з судовим рішенням в частині відмови в позові подало апеляційну скаргу , в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, не врахування доказів, наявних в матеріалах справи та доводів позивача, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові та прийняти нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачем надано належні та допустимі докази в підтвердження реальності угоди про надання експедиційних послуг з ФОП ОСОБА_1 як до перевірки так і до суду, висновки суду про не надання позивачем товарно-транспортних накладних, як доказів реальності зазначеної угоди, є помилковими, оскільки контрагентом позивача надавалися експедиційні послуги, а не послуги з перевезення вантажів.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якій останній погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, оскільки судом надана вірна оцінка доказам по справі, що надавалися сторонами.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, вислухав суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відзив на неї, дослідив докази по справі, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., за результатами якої складено акт від 28.03.2018 р. №1113/20-40-14-03-07/33733795.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 ст. 134, п.п. 135.1. ст. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток.

Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №3 від 12.04.2018 р. про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальному розмірі 129.330,25 грн. (основний платіж - 111.683,00 грн., штраф - 17.647,25 грн.).

Підставою для збільшення грошового зобов'язання слугували висновки податкового органу про включення позивачем до обліку з податку на прибуток витрат по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_1 по транспортно-експедиційним послугам за відсутності товарно-транспортних накладних.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з ФОП ОСОБА_1 не підтверджені належними доказами, а саме ТТН, крім того останній не міг надавати послуги з перевезення, бо не є перевізником .

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 134.1.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно ч.1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та ФОП ОСОБА_1 15,21,28 січня 2015р., 02, 10,13,14,23,24,27 лютого 2015р., 17,19,20,24-27 березня 2015р., 02,06,10,23 квітня 2015р., 18,22 травня 2015р., 09, 14 липня 2015р.,06,07,21,27,28 серпня 2015р., 01,14,21 вересня 2015р., 05,08,12,13,19,22 жовтня 2015р., 03,04,09,23,24 листопада 2015р., 01,15,21 грудня 2015р., 13,21,27 січня 2016р.,02,05,15,16,23,26 лютого 2016р., 02,04,09,10,11,12,14,19,21,23,31 березня 2016р., 01,04,13,14,18,26 квітня 2016р., 13 травня 2016р., 08,14,15 червня 2016р., 09,27,28 липня 2016р., 01,03,05,11,12,17,25,30,31 серпня 2016р., 06,15,20 вересня 2016р., 10,24 жовтня 2016р., 03,07 листопада 2016р., 02,08,21 грудня 2016р., 19.01.2017р., 12,14,16,20,24 лютого 2017р., 03,13,15,17,30 березня 2017р., 05,18,25 квітня 2017р., 15.05.2017р., 10.07.2017р., 13.09.2017р, 11,19 жовтня 2017р., 13,14,18,20,22,26 грудня 2017р. укладено однотипні замовлення- договори на перевезення вантажів автомобільним транспортом .

За умовами договорів ФОП ОСОБА_1 надає послуги перевезення вантажу ТОВ "Агроділер". Також договори містять зазначення маршруту перевезення, пункт навантаження та розвантаження, відомості про автомобілі, вартість перевезення.(т.1 а.с.61-250, т.2. а.с. 1-102).

В підтвердження виконання зазначених договорів позивачем як до перевірки, так і до суду надано договори, акти виконаних робіт, платіжні доручення щодо оплати послуг на загальну суму 620.460,00 грн.

Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджено наказом міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568; далі за текстом - Правила №363) передбачено, що послуги з перевезення вантажів мають оформлюватись саме товарно-транспортною накладною.

Судом встановлено та визнано позивачем, що товарно-транспортні накладні не складалися та до перевірки не надавалися.

Щодо доводів апеляційної скарги, про відсутність обов'язку надати ТТН, оскільки контрагентом позивача надавалися експедиційній послуги, а не з перевезення, колегія суддів зазначає, що надані як до перевірки, так і до суду первинні документи, на підтвердження господарської операції , не дають можливості встановити, що ФОП ОСОБА_1 надавалися саме експедиційні послуги з організації перевезення, оскільки ні договори, ні акти- виконаних робіт, не розкривають суть зазначеної послуги, а саме її зміст, в чому вона полягала, чи залучалися для надання цих послуг контрагентом інші особи, яка кількість часу витрачена на надання цих послуг.

Законом України " Транспортно -експедиторську діяльність" визначено, що транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;

перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов'язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;

Відповідно до ст.4 зазначеного закону експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, авіапідприємствами, тощо, які є резидентами або нерезидентами України. Транспортно-експедиторську діяльність можуть здійснювати як спеціалізовані підприємства (організації), так і інші суб'єкти господарювання.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано ні до перевірки , ні до суду першої та апеляційної інстанції належних доказів, в підтвердження своїх доводів, що контрагентом позивача надавалися саме експедиційні послуги, зокрема доручення, які надавалися позивачем щодо організації перевезення, наявність договорів ФОП ОСОБА_1 з перевізниками, тощо.

Проте з наявних в справі доказів, як з замовлення - договору, так і з актів виконаних робіт вбачається, що ФОП ОСОБА_1 за допомогою транспортного засобу, надані експедиційно-транспортні послуги за конкретними маршрутами, із зазначенням відстані та суми послуги.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" надання транспортних послуг, має підтверджуватися, зокрема, товарно-транспортними накладними.

Доказів наявності у ФОП ОСОБА_1 права здійснювати діяльність з надання транспортних послуг, судом не встановлено.

Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 12.06.2018 р. по справі № К/9901/4022/18 наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є визначальними при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.

Колегія суддів зазначає, що у межах спірних відносин позивач обмежується виключно формою наданих документів, натомість суд першої інстанції встановив усі обставини можливості здійснення господарських операцій, тобто їх сутність та правомірно дійшов висновку щодо недоведеності їх вчинення, внаслідок чого суд вважає доведеним склад податкового правопорушення.

За таких обставин, надані позивачем документи на підтвердження господарських правовідносин з таким контрагентом, не можуть бути належним документальним підтвердженням проведення господарських операцій та підставою для формування спірних сум.

При цьому, наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до витрат, не є безумовною підставою формування складу витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/робіт/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Також слід звернути увагу, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість формування витрат належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товару, позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на прибуток, що підлягають перерахуванню до бюджету.

Зважаючи на викладене суд, оцінюючи правильність врахування позивачем у податковому обліку витрат на оплату придбаних у контрагента послуг, з огляду на доводи податкового органу правомірно здійснили ретельне дослідження усіх первинних документів, складених на реалізацію спірних договорів та дійшов вмотивованого висновку про неправомірність формування позивачем витрат .

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, не спростованими доводами апеляційної скарги, про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що ґрунтується на нормах закону, а тому воно не підлягає скасуванню.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга позивача залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 310, 315, 321 ,325,328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроділер" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2018 по справі № 820/4369/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Л.В. Курило О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 19.11.2018.