Справа № 622/753/18
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 622/753/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Русанової В.Б.

суддів: Присяжнюк О.В. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання - Патової Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11.10.2018 року, (суддя Чернова О.В.) по справі № 622/753/18

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області 3 батальйону 3 роти лейтенант поліції Вєтрова Вячеслава Олександровича

третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- скасувати постанову інспектора роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Вєтрова Вячеслава Олександровича серії LAA № 472559 від 07.07.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 11.10.2018 року позов задоволено.

Скасовано постанову інспектора роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Вєтрова В.О. серії LAA № 472559 від 07.07.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП.

Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (далі третя особа), не погоджуючись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з'ясуванні обставин справи та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на не врахування судом першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме відеозапису, пояснення інспекторів, що призвело до невірного вирішення справи.

Позивачем не надано відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, а тому відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 07.07.2018 року інспектором роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Вєтровим В. О. винесено постанову серії LAA № 472559 від 07.07.2018 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн. (а.с.5).

Згідно постанови 07.07.2018 р. о 03.53.08 год. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Opel Vivaro номерний знак НОМЕР_1 в м. Дніпро на пр. Дмитра Яворницького біля буд № 5 здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних транспортних засобів , позначеною дорожнім знаком 5.8, чим порушив п. 17.1 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст. 122 КУпАП.

Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 17.1. ПДР на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В підтвердження факту зупинки позивачем автомобіля на смузі для маршрутних транспортних засобів відповідачем надано суду першої інстанції відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом доказів по справі, а саме відеозапису та письмових пояснень інспекторів, що підтверджують факт вчинення правопорушення позивачем, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Судом першої інстанції надано правову оцінку відеозапису та вірно встановлено, що запис фіксує події з 07.38.54 год.07.07.18р., зокрема перевірку документів позивача, його заперечення проти порушення, процес розгляду справи поліцейським.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний відеозапис не є належним та допустимим доказом, оскільки не фіксує факт порушення позивачем п. 17.1. ПДР України о 03.53.08 год. 07.07.18р., знаходження автомобіля позивача на смузі для маршрутних транспортних засобів та наявність будь-яких дорожніх знаків, а також про нього відсутнє посилання в постанові від 07.07.2018р.

В апеляційній скарзі відповідачем не надано доказів на спростування висновків суду, не надано належних доказів часу та місця вчинення правопорушення позивачем.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції пояснень інспекторів, які були в екіпажі з поліцейським, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності діють змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 92 КАС України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. В ухвалі про відкриття провадження у справі або в іншій ухвалі, якою суд вирішує питання про виклик свідка, суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій не звертався з заявою про виклик в якості свідків інспекторів, безпосередньо судом ці особи опитані не були, в апеляційній скарзі апелянт посилається на не врахування судом письмових пояснень інспекторів, проте не зазначає прізвища цих осіб, а також не надає ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції цих пояснень. Також постанова від 07.07.2018р. не містить відомостей щодо свідків правопорушення.

Позивач, як на місці вчинення правопорушення, так і в позовній заяві не визнавав факт скоєння адміністративного правопорушення.

Водночас, доказів, які б належним чином підтверджували вину позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, відповідачем та апелянтом не надано.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем та апелянтом не доведено наявність в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення від 07.07.2018 року правомірно скасована судом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 310, 315,316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11.10.2018 по справі № 622/753/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Курило