Справа № 2040/7105/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

14 листопада 2018 р. № 2040/7105/18

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мельников Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням просить суд звільнити з під арешту, який був накладний на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова від 19 листопада 2002 року (реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6245421 від 17.12.2007) квартиру АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що під час звернення до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті його батька при перевірці документів було встановлено, що на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова від 19 листопада 2002 року (реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6245421 від 17.12.2007) був накладений арешт на все майно, яке належало батьку позивача, у тому числі і на квартиру АДРЕСА_1, яка належала на праві власності батьку позивача. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 08.10.2018 року відкрито спрощене провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду.

Суд зазначає, що відповідач правом подання відзиву на позов не скористався.

Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав для вирішення справи за наявними матеріалами.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду від представника відповідача надійшов лист із поясненнями, в якому, зокрема, вказано клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з даним позовом звернувся до суду 28.08.2018 року, а також подав до суду клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, про наявність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом поважними.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_2, який помер 27.06.2011 року, якому на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_2, про що було внесено запис до Спадкового реєстру про реєстрацію спадкової справи.

Зі змісту позову та наданих позивачем під час розгляду справи пояснень встановлено, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з наявністю обтяження арешту, накладеного на все майно, належне ОСОБА_2, в тому числі і на квартиру.

З наявної в матеріалах справи копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна №133634008 від 08.08.2018 року вбачається, що на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дзержинського району накладено арешт на невизначене майно, все майно, що належить ОСОБА_2, за реєстраційним номером 6245421, зареєстроване 17.12.2007 року 17:11:37 реєстратором Першої харківської державної нотаріальної контори.

Також матеріали справи свідчать, що на запит Шостої харківської нотаріальної контори Першою Харківською нотаріальною державною конторою листом від 19.05.2015 року №2189/01-14 «Щодо арешту майна ОСОБА_2М.» направлено копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.11.2002 року, затверджену начальником відділу державної виконавчої служби Дзержинського району міста Харкова 19.11.2002 року, щодо накладення арешту на все майно, належне ОСОБА_2 (а.с. 12-13).

З наявної в матеріалах справи копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.11.2002 року серії АА №424753 вбачається, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дзержинського району ОСОБА_3 при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 04.05.1997 року Дзержинським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів постановлено накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_2, а саме: на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.13).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що в судовому3 порядку позивачем було оскаржено правомірність накладення арешту на підставі постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова від 19.11.2002 року (реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6245370 від 17.12.2007 року) на квартиру АДРЕСА_4, яка належала на праві власності ОСОБА_2.

Отже, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року у справі №820/2082/17, яка набрала законної сили 31.07.2017 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про зобов'язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі; звільнено з-під арешту, який був накладений на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служб Дзержинського району м. Харкова від 19 листопада 2002 року (реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6245370 від 17.12.2007 року) квартиру АДРЕСА_5, яка належала на праві власності ОСОБА_2; стягнуто на користь ОСОБА_1 (61024, АДРЕСА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд.26, ).

При цьому, як вбачається зі змісту позову позивач як син померлого батька - ОСОБА_2 вчиняє дії направлені на спадкування нерухомого майна, належного померлому, однак, оскільки на даний час, на підставі постанови державного виконавця накладено арешт на все майно батька позивача, до якого належить і квартира АДРЕСА_4, позивач позбавлений можливості спадкування.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено положеннями ст. 15 Закону України Про виконавче провадження сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення.

Як передбачено приписами ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Як передбачено приписами ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

При цьому, положеннями ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обовязків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Приписами ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Як встановлено судовим розглядом справи, батько позивача, ОСОБА_2 помер, проте за життя йому належало майно, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_7,

Також матеріали справи свідчать, що батько позивача був боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова від 19 листопада 2002 року був накладений арешт на все майно, яке належало батьку позивача, у тому числі і на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6245421 від 17.12.2007.

При цьому, судом встановлено, що вказане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа, виданого судом про стягнення з батька позивача аліментів.

З огляду на викладене суд зазначає, що вказані грошові зобов'язання батька позивача, що послугували підставою для накладення арешту на все його майно та в тому числі і на квартиру, відповідно до приписів статті 608 Цивільного кодексу України припинилися зі смертю боржника, як такі, що нерозривно пов'язані з його особою.

Вказані обставини свідчать про те, що у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на все майно боржника знімається.

Суд зазначає, що ухвалою суду від 17.10.2018 року судом було повторно витребувано від Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області належним чином засвідчені копії виконавчого провадження, в рамках якого винесено постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова від 19.11.2002 року (реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6245421 від 17.12.2007) на квартиру АДРЕСА_8.

На виконання ухвали суду від 17.10.2018 року представником відповідача до суду надано пояснення зі змісту яких вбачається, що відповідно до перевірки даних автоматизованої системи виконавчого провадження, відповідно до якої здійснюється зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії, станом на 26.10.2018 року виконавчий документ, де стороною є ОСОБА_2, щодо стягнення аліментів, на примусовому виконанні у відділі не перебуває, у звязку з чим надати інформацію (належним чином завіренні копії) стосовно виконавчого провадження, в рамках якого винесено постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова (реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6245421 від 17.12.2007 року) не вбачається можливим.

З огляду на вищевикладене та враховуючи відсутність можливості встановити факт закінчення виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа, виданого Дзержинським місцевим судом м. Харкова 04.05.1997 року про стягнення з батька позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів, а також з огляду на обставини того, що положеннями ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" арешт накладений на все майно боржника, у тому числі і на квартиру, повинен бути знятий, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог позивача.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідачем не надано достатніх доказів, які б свідчили про правомірність видання оскаржуваної у даній справі постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (61204, м. Харків, вул. Ахсарова, б. 13, кв. 125) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 26) про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Звільнити з-під арешту, який був накладний на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова від 19 листопада 2002 року (реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6245421 від 17.12.2007) квартиру АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_2.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (61204, м. Харків, вул. Ахсарова, б. 13, кв. 125, код - НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 26, код ЄДРПОУ - 34952393).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.