Справа № 201/9200/18
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2018 року Справа № 201/9200/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у спрощеному провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -
27.08.2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі (далі - відповідач) з вимогами про зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Жовтневого районного суду від 27 серпня 2018 року адміністративну справу № 201/9200/18 було передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для розгляду за підсудністю.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2018 року відкрито спрощене провадження у адміністративній справі та призначено її розгляд без виклику сторін.
В адміністративному позові ОСОБА_1 просить:
- внести довідку по «Дніпроавтотрансу», працював оператором котельної з 05.10.1994 року (наказ № 106-К від 31.09.1994 року по 15.04.1995 року (наказ № 42-К від 14.04.1995 року), а це 6 місяців 10 днів до загального стажу роботи та зробити перерахунок пенсії;
- повернути йому належну пенсію з дати права з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 31.12.2017 року.
15.11.2018 р. від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з Пенсійного фонду на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн., нанесену здоров'ю позивача постійними хвилюваннями та тяганиною в судах, протягом 9-ти років не отримання пенсії.
Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України крім прав та обов'язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п'ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
У разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншиму часникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про щозазначає у судовому рішенні.
До заяви про збільшення позовних вимог позивачем не надано доказів направлення копії цієї заяви та доданих до неї документів відповідачу.
В зв'язку з викладеним, заява про збільшення позовних вимог підлягає поверненню позивачу.
15.11.2018 р. від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в прядку загального позовного провадження.
Заява позивача щодо розгляду справи в порядку загального позовного провадження не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
15 грудня 2017 року набули чинності зміни до положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017 р.) за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч. 4 цієї статті за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частинами 1, 2 статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України відзив подається протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з ч.ч. 5, 6, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутностіклопотання будь-якоїзісторін про інше. За клопотаннямоднієїізсторінабо з власноїініціативи суду розглядсправи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:
1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;
2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Статтею 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо:
1) оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;
2) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;
3) припинення за зверненням суб'єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;
4) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо в'їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 257, ч. 6 ст. 262Кодексу адміністративного судочинства Українисуд вважає за можливе продовжити розгляд справи у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд не вбачає підстав для проведення судового засідання з викликом сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що його трудова діяльність розпочалась з жовтня 1965 року. З серпня 2000 року він працює в Національній металургійній академії. В 2016 році він звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, з метою призначення пенсії з дня подачі заяви від 27.02.2008 року. У зв'язку з тим, що рішення по цій справі не було прийнято, позивач 16.06.2017 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було прийнято рішення, яке в подальшому було оскаржено позивачем в апеляційному порядку. 27.04.2018 року позивачем на ім'я начальника ГУ ПФУ у Дніпропетровській області було подано заяву на повернення йому пенсії з моменту виникнення у нього права на пенсію, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки пенсія була призначена лише 26.01.2018 року. В задоволенні вказаної заяви позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду.
Представником відповідача надано письмовий відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено,що Пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.1 1.2005 №22-1 (зі змінами) визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.Також відповідно до п.4.1 зазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).Заяву про призначення пенсії, зі всіма необхідними документами, позивачем було надано 26.01.2018 року, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (на дату звернення Позивач вже досяг 68-ми річного віку).Враховуючи, що звернення за пенсією відбулося у строк, що перевищив три місяці з дня досягнення позивачем пенсійного віку,у Головного управління відсутні підстави для призначення пенсії з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку. З огляду на викладене просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Крім того, Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області просить замінити відповідача - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. В обґрунтування вимог зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 821 від 08.11.2017 року «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» реорганізовуються деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом приєднання до окремих органів Пенсійного фонду України, а саме: Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, Васильківське об'єднане управління Пенсійного фонду України, Дніпровське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, Кам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України, Криворізьке південне об'єднане управління Пенсійного фонду України, Криворізьке північне об'єднане управління Пенсійного фонду України, Криворізьке ентральне об'єднане управління Пенсійного фонду України, Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України, Новомосковське об'єднане управління Пенсійного фонду України, Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України, Першотравенське об'єднане управління Пенсійного фонду України, П'ятихатське об'єднане управління Пенсійного фонду України, Царичанське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Враховуючи вищевикладене та на підставі ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 104 Цивільного кодексу України просить заяву задовольнити.
Як встановлено судом, 31.01.2018р. діяльність Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі припинено шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» від 08.11.2017р. №821, що підтверджується копією витягу з ЄДРПОУ та копією відповідної постанови , наявних у матеріалах справи.
Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне здійснити заміну відповідача з Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та на даний час перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
За матеріалами пенсійної справи, йому було призначено пенсію за віком з 26.01.2018 року, тобто з дати звернення позивача до органів Пенсійного фонду.
При цьому, загальний стаж позивача, який було враховано відповідачем при розрахунку розміру пенсії за віком, складає 47 років 3 місяці 18 днів.
Предметом спору у даній справі є не врахування відповідачем періоду роботи позивача з 05.10.1994 року по 15.04.1995 року на посаді оператора газової котельної на станції технічного обслуговування «Дніпроавтотранс», а також відмова відповідача виплатити йому пенсію з моменту досягнення ним пенсійного віку, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_1.
Щодо позовної вимоги про виплату ОСОБА_1 пенсії з моменту досягнення ним пенсійного віку, а саме з 02.02.2009 року суд зазначає наступне.
Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» врегульовано порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.
Частиною 1 ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
На виконання вимог цієї норми постановою правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року N 13-1) (далі Порядок).
Відповідно до п.1.1. Порядку заява про призначення (перерахунок) пенсії подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Відповідно до п. 1.6. Порядку звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Згідно п. 1.7 Порядку днем звернення за призначенням (перерахунком) пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Як визначено п. 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Як вбачається з матеріалів пенсійної справи, ОСОБА_1 із заявою, встановленою додатком 2 зразка, звернувся до органів Пенсійного фонду 26.01.2018 року. В своїй заяві від 26.01.2018 року позивач зазначає, що пропустив строк звернення із заявою про призначення пенсії оскільки вважав, що ЄСПЛ вирішить питання про призначення йому пенсії, а також те, що йому роз'яснено, що пенсія буде призначена йому з дня подачі відповідної заяви.
З 26.01.2018 року позивачу було призначено пенсію за віком.
Судом встановлено, що відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ОСОБА_1 в липні 2016 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою з вимогами про призначення йому пенсії на пільгових умовах Списком № 2 та стягнення моральної шкоди. Ухвалою від 25.07.2016 року у справі № 202/4337/16-а позов ОСОБА_1 повернуто у зв'язку з несплатою судового збору.
В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовними вимогами про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він тривалий час працював на різних роботах та вийшов на пенсію, з питаннями роз'яснення права на пенсію та пільгову пенсію за списками № 1 або 2 неодноразово звертався до відповідачів з письмовими заявами та скаргами, але пільгова пенсія йому так і не була призначена, він отримував лише письмові відповіді на свої звернення.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2017 року у справі № 201/8665/17 в задоволенні позову було відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 02.03.2018 року.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що під час розгляду позовних заяв ОСОБА_1 судами не вирішувалось питання про відмову органів Пенсійного фонду йому у призначенні пенсії за віком на загальних підставах.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що позивач вперше звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком лише 26.01.2018 року. Вказаний факт позивачем не заперечується.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Пенсію за віком позивачу було призначено з 26.01.2018 року, тобто, з дати його звернення з відповідною заявою.

Таким чином, пенсію за віком позивачу було призначено з дотриманням вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», отже,підстави для зобов'язання відповідача виплатити ОСОБА_1 пенсію з моменту досягнення ним пенсійного віку, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутні.

Отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про врахування відповідачем періоду роботи позивача з 05.10.1994 року по 15.04.1995 року на посаді оператора газової котельної на станції технічного обслуговування «Дніпроавтотранс» суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Загальний стаж роботи позивача, який було враховано відповідачем при розрахунку розміру пенсії за віком складає 47 років 3 місяці 18 днів.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З матеріалів справи вбачається, що запис про роботу ОСОБА_1 на посаді оператора газової котельної на станції технічного обслуговування «Дніпроавтотранс» в період з 05.10.1994 року по 15.04.1995 року відсутній.

Відповідно до п. 3Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

На підтвердження наявного трудового стажу тривалістю 6 місяців 10 днів в період з 05.10.1994 року по 15.04.1995 позивачем додано до адміністративного позову довідку за підписом директора станції технічного обслуговування «Дніпроавтотранс».

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано до органу Пенсійного фонду заяву від 16.04.2018 р., в якій позивач просив зарахувати до загального стажу роботи період роботи ОСОБА_1 на посаді оператора газової котельної на станції технічного обслуговування «Дніпроавтотранс» з 05.10.1994 року по 15.04.1995 року на підставі довідки.

При цьому, відповідачем не надано доказів здійснення розгляду вказаної заяви, копії рішення за результатами розгляду заяви, та у відзиві не наведено обґрунтувань не зарахування вказаного періоду роботи до загального стажу роботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, із вказаної норми, вбачається, що вимагати документи, що підтверджують трудовий стаж від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню належить до повноважень органів Пенсійного фонду.

Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядаєадміністративнісправи не інакше як за позовноюзаявою, поданоювідповідно до цього Кодексу, в межах позовнихвимог. Суд можевийти за межіпозовнихвимог, якщоценеобхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересівлюдини і громадянина, іншихсуб'єктів у сфері публічно-правових відносин відпорушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З метою повного захисту прав та законних інтересів позивача суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.04.2018 р. про зарахування до загального стажу роботи періоду роботи ОСОБА_1 на посаді оператора газової котельної на станції технічного обслуговування «Дніпроавтотранс» з 05.10.1994 року по 15.04.1995 року на підставі довідки.

Згідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судовихвитрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Тому судові витрати в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1. від 16.04.2018 р. про зарахування до загального стажу роботи періоду роботи ОСОБА_1 на посаді оператора газової котельної на станції технічного обслуговування «Дніпроавтотранс» з 05.10.1994 року по 15.04.1995 року на підставі довідки.

В решті позовних вимог - відмовити.

Судові витрати в розмірі 704,80 грн. стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тесту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук