Справа № 1240/2784/18
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/2784/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чиркін С.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у наданні щомісячної адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 03 березня 2018 року;

- зобов'язати відповідача призначити та виплатити позивачу щомісячну адресну допомогу, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», починаючи з дня звернення за її призначенням з 03 березня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є внутрішньо переміщеною особою. 08.05.2015 позивачем було подано заяву про надання щомісячної адресної допомоги ВПО. Згідно довідки-атестата, яку було надіслано УП та СЗН м. Сватове - попереднього місця перебування позивача, було призначено щомісячну адресну допомогу як працюючій особі у розмірі 442,00 грн на період з 19.01.2015 по 18.07.2015, але виплату допомоги було припинено з 01.07.2015 через вибуття до м. Сєвєродонецька. Враховуючи довідку-атестат, було проведено донарахування щомісячної адресної допомоги як працюючій особі з 01.07.2015 по 18.07.2015 у розмірі 442,00 грн щомісячно. Згідно із заявою від 22.07.2015 було подовжено допомогу з 19.07.2015 по 18.01.2016 у розмірі 442,00 грн щомісячно. Згідно із заявою від 05.02.2016 було подовжено допомогу з 05.02.2016 по 04.08.2016 у розмірі 442,00 грн. 21.04.2016 надано заяву, якою повідомлено про звільнення позивача з роботи з 01.04.2016. Враховуючи цю заяву було проведено відповідний перерахунок щомісячної адресної допомоги як працездатній непрацюючій особі відповідно до пункту 7 Порядку із скороченням терміну призначення та зменшенням суми. Через те, що позивач не працевлаштувалась у період призначення допомоги, відповідачем не була перерахована допомога.

19.03.2017 позивач звернулась із заявою про відновлення щомісячної адресної допомоги у зв'язку з працевлаштуванням 01.03.2017. Однак щомісячна адресна допомога не була призначена. Будь-яких причин відповідачем не було зазначено. Також позивача не було повідомлено про прийняте рішення відповідно до заяви від 19.03.2017.

03.03.2018 ОСОБА_1 повторно звернулась із заявою про поновлення виплати щомісячної адресної допомоги, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 01.10.2014 № 505.

Листом Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 16.03.2018 № 2033/04 позивачу було відмовлено у подовженні щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний термін.

Із зазначеною відмовою позивач не згодна, оскільки вважає, що дії відповідача суперечать нормам діючого законодавства та фактичним обставинам справи а тому змушена звернутись до суду.

Ухвалою суду від 19 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 1-2).

Відповідач адміністративний позов не визнав, про що подав відзив на позовну заяву (а.с. 29-30).

В обґрунтування своєї позиції зазначив, що 08.05.2015 позивача було взято на облік внутрішньо переміщених осіб в управлінні праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради та надано відповідну довідку № 919037461. 21.04.2016р. Позивач надав заяву, в якій повідомила про звільнення з роботи з 01.04.2016. Враховуючи цей факт, було проведено відповідний перерахунок щомісячної адресної допомоги, як працездатній непрацюючий особі відповідно до пункту 7 Порядку призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 №505 (далі - Порядок), із скороченням терміну призначення та зменшенням суми виплати (протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється), наступним чином: з 02.04.2016 по 04.04.2016 у розмірі 442,00 грн щомісячно (зміна статусу) з 05.04.2016 по 04.06.2016 у розмірі 221,00 грн. щомісячно. Згідно з пунктом 3 Порядку, особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається. Через те, що позивач не працевлаштувався в період призначення допомоги, не було підстав для перерахування цієї допомоги як працездатній працюючій особі. 03.03.2017 та 19.03.2018 позивач звертався із заявами про відновлення щомісячної адресної допомоги через своє працевлаштування з 01.03.2017. Заяви було розглянуто. Але, беручи до уваги викладений вище пункт 3 Постанови, в подовженні щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний термін було відмовлено. 28.09.2018 Позивач звернувся із заявою про відновлення призначення щомісячної адресної допомоги. Заяву було розглянуто. Але, беручи до уваги викладений вище пункт 3 Постанови, в подовженні щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний термін було відмовлено.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач та представник позивача в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, в позовній заяві просили розгляд справи проводити без її участі (а.с. 28, 4 зв.).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 27), на офіційну електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с. 98).

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3, що підтверджено даними паспорта серії НОМЕР_2, виданого Суходільським МВ УМВС України в Луганській області 13.06.1997 (а.с. 6-7).

Згідно з інформацією, зазначеною у довідці від 08.05.2015 № 919037461 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичним місцем проживання/перебування ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 (а.с. 7).

08 травня 2015 року позивач подала заяву до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі (а.с. 42, 46).

Рішенням від 19.06.2015 призначено позивачу допомогу переміщеним особам на проживання з 08.05.2015 по 07.11.2015 (а.с. 49), здійснено перерахунок згідно з листом Сватівського УПСЗН № 1415 з урахуванням атестату та сплаченого (а.с. 59).

21.04.2016 позивач звернулась до відповідача із заявою від 21.04.216 про встановлення адресної допомоги у зв'язку з втратою статусу працюючої з 01 квітня 2016 року, до якої було додано довідку з Сєвєродонецького центру зайнятості, про те що позивач перебуває на обліку як безробітна (а.с. 72, 73).

Рішенням від 04.05.2016 відповідач здійснив перерахунок адресної допомоги в межах терміну призначення позивачу як такій, що не працює (а.с. 75).

09.03.2017 позивач звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати у зв'язку із працевлаштуванням (а.с. 76), до якої додала довідку від 06.03.2017 № 04-14/20, в якій зазначено, що позивач дійсно працює в філії ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Луганська регіональна дирекція» з 01.03.2017 (а.с. 77).

Відповідачем прийнято розпорядження від 10.03.2017, в якому зазначено, що звернення від 09.03.2017 не може бути розглянуто згідно з пунктом 3 Постанови № 505 (а.с. 79).

03.03.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою про продовження грошової допомоги на наступний період (а.с. 80).

Також позивач 03.03.2018 звернулась до відповідача із заявою про відновлення виплати щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на приживання та оплату житлово-комунальних послуг із моменту працевлаштування, тобто з 01.03.2017, до якої було додано довідку роботодавця про працевлаштування від 19.02.2018 № 04-18/17 та копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 81, 82, 83).

Відповідачем прийнято розпорядження від 14.03.2018, в якому зазначено, що звернення від 03.03.2018 не підлягає розрахунку згідно з пунктом 3 Постанови від 01.10.2014 № 505 (а.с. 84).

03.03.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою про надання відповідного рішення за наслідками розгляду її документів, поданих 03.03.2018 (а.с. 89).

16.03.2018 відповідач листом № 2033/04 повідомив позивача, що 21.04.2016 позивач надала заяву, в якій повідомила про звільнення з роботи з 01.04.2016. Враховуючи заяву, було проведено відповідний перерахунок щомісячної адресної допомоги, як працездатній непрацюючий особі відповідно до пункту 7 Порядку призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 №505 (далі - Порядок), із скороченням терміну призначення та зменшенням суми виплати. Згідно з пунктом з Порядку, особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається. Через те, що позивач не працевлаштувався в період призначення допомоги, не було підстав для перерахування цієї допомоги як працездатній працюючій особі. 03.03.2017 та 19.03.2018 Позивач звертався із заявами про відновлення щомісячної адресної допомоги через своє працевлаштування з 01.03.2017. Заяви було розглянуто. Але, беручи до уваги викладений вище пункт 3 Постанови, в подовженні щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний термін було відмовлено. 28.09.2018р. Позивач звернувся із заявою про відновлення призначення щомісячної адресної допомоги. Заяву було розглянуто. Але, беручи до уваги викладений вище пункт 3 Постанови, в подовженні щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний термін було відмовлено (а.с. 90).

Факт працевлаштування позивача з 01.03.2017 до Філії публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Луганська регіональна дирекція» підтверджується також відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с. 86).

Спірним у справі є правомірність відмови Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради у наданні щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

02.09.2014 прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», що набрав чинності 15.10.2014, яким визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлено Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706).

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) врегульовано Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 (далі - Порядок № 505).

Відповідно до статті 1 Закону № 1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною першою статті 4 Закону № 1706 передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково; підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до статті 5 Закону № 1706 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Довідкою від 08.05.2015 № 919037461 підтверджено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для осіб, які отримують пенсію, та дітей - 1000 гривень на одну особу (члена сім'ї); для осіб з інвалідністю I групи та дітей з інвалідністю - 130 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для осіб з інвалідністю II групи - 115 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для осіб з інвалідністю III групи - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї).

Загальний розмір допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 3000 гривень, для сім'ї, до складу якої входять особи з інвалідністю або діти з інвалідністю, - 3400 гривень, для багатодітної сім'ї - 5000 гривень.

Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією, поданою компетентним органом.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім'ї.

Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається.

Відповідно до пункту 5 Порядку для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім'ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою.

Згідно із пунктом 7 Порядку якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов'язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

Для отримання інформації про періоди реєстрації працездатних членів сім'ї, яким призначено грошову допомогу, у державній службі зайнятості, Мінсоцполітики щомісяця до 25 числа подає в електронному вигляді перелік таких осіб державній службі зайнятості, яка протягом 10 календарних днів подає Мінсоцполітики інформацію про періоди реєстрації цих осіб як безробітних чи осіб, які шукають роботу.

Для контролю за фактом працевлаштування працездатних членів сім'ї, яким призначено грошову допомогу (в тому числі за направленням державної служби зайнятості), Мінсоцполітики щомісяця до 25 числа подає в електронному вигляді перелік таких осіб Пенсійному фонду України, який протягом 10 календарних днів подає Мінсоцполітики інформацію з Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Аналіз вищезазначених норм Порядку № 505 свідчить, що грошова допомога у разі її припинення відповідно до пункту 7 цього Порядку не призначається на наступний строк (чергові шість місяців) тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі непрацевлаштованої (безробітної) особи. В разі, якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить пунктам 2, 3, 5, 6 Порядку № 505, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Разом з цим суд звертає увагу на те, що положення Порядку № 505 не містять норми, яка б у подібних правовідносинах назавжди позбавляла права особу працездатного віку, яка працевлаштувалась та як і раніше має статус внутрішньо переміщеної особи, на отримання грошової допомоги. Також, Порядком № 505 не встановлено жодного обмеження особи звернутись з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Окрім цього суд зазначає, що підстави, з яких позивачу була припинена виплата грошової допомоги, на час звернення із заявою від 03.03.2018 до відповідача відпали.

Суд враховує, що ОСОБА_1 з 01.03.2017 працевлаштувалась до філії публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Регіональна дирекція UA:Донбас», а отже така допомога повинна була бути призначена позивачу з дня її звернення за її призначенням, тобто з 03.03.2018 та максимум на строк 6 місяців (пункт 2 Порядку № 505).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При наданні оцінки доводам та запереченням відповідача суд також враховує, що утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги є доведеним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов'язано із прийняттям управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради розпорядження від 14.03.2018 б/н про відмову у розрахунку звернення від 03.03.2018, а не з діями, вчиненими останнім з метою виконання своїх функцій та повноважень, суд вважає, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування розпорядження управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради розпорядження від 14.03.2018 б/н, зобов'язання відповідача призначити та виплатити позивачу щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, починаючи з дня звернення за її призначенням з 03 березня 2018 року.

Самі по собі дії відповідача не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такий спосіб захисту, як визнання їх протиправними, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача. Тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги фактично підлягають задоволенню повністю, лише з корегуванням способу захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 704,80 грн, підтверджений квитанцією про сплату від 16.09.2018 № 78792 (а.с. 3) стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 5 - 9, 44, 73-77, 79, 94, 139, 241 246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: 93400, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради (місце реєстрації: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, буд. 15-Б, ) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 14.03.2018 б/н, яким звернення ОСОБА_1 від 03.03.2018 визнано таким, що не підлягає розрахунку згідно з пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 (місце реєстрації: 93400, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, починаючи з дня звернення за її призначенням з 03 березня 2018 року.

У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у наданні щомісячної адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 03 березня 2018 року відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради (ідентифікаційний код 24179564, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, буд. 15 Б) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2, 93400) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.М. Чиркін