Справа № 820/1886/18
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

31 жовтня 2018 р. № 820/1886/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання Пройдак С.М.

у присутності

представника позивача Кошарновської С.Л.

представника відповідача Бабіч Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" (вул. Цементна, буд.2,Харків,61000, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд.46, м.Харків,61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив

Позовні вимоги заявлені до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень, в якій позивач просить суд скасувати повідомлення-рішення від 30.01.2018 за №1, №, №, №1, № , №1, №1, №1 та від 20.03.2018 року № 1

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2018 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі пославшись на те, що не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки та вважає неправомірним донарахування позивачу податкових зобов'язань, оскільки позивач мав законні підстави для формування показників податкової звітності за господарськими відносинами з контрагентами; бухгалтерський та податковий облік позивачем здійснювався без порушень цивільного, господарського законодавства України, вимог Податкового кодексу України. Укладені позивачем угоди, є дійсними, спрямовані на реальне встановлення між сторонами цивільних прав та обов'язків, за якими відбулося фактичне отримання поставленого товару, його використання, проведені розрахунки. Отримані первинні документи оформлені відповідно до вимог законодавства, є підставою для відображення здійснених операцій у бухгалтерському та податковому обліку.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що при проведенні перевірки та винесенні оскаржуваних рішень контролюючий орган діяв у відповідності до вимог чинного законодавства у спосіб та у межах, визначених ПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач пройшовши визначену діючим законодавством процедуру державної реєстрації набув статусу суб'єкта господарювання юридичної особи, взятий на податковий облік.

Фахівцями відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, валютного та іншого законодавства - за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2014 по 30.06.2017.

За результатами проведеної перевірки складено акт від № 24730/20-40-14-01-08/07934846, яким встановлено порушення пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, пп.135.5.4 та пп. 135.5.5 п. 135.5 ст. 135, п.138.5, пп.138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) в редакції чинній до 01.01.2015 року; п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПКУ у редакції чинній з 01.01.2015 року; п.5-8 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 N 318, п.4-8 П(С)БО 6 «Виправлення помилок і зміни у фінансових звітах», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.05.1999 р. № 137, п.4 П(С)БО 2 „Баланс", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.03.1999 № 87, Розділом З П(С)БО 1 „Загальні вимоги до фінансової звітності," затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73; ст. 11-1 закону країни «Про управління об'єктами державної власності» , постанови КМУ від 23.02.2011 року № 138 «Про затвердження Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями; пп.198.6 ст.198 ПК України (в ред. До 01.01.2015 року), пю.188.1 ст.188, п.185.1. ст.185, абз. а ) п.193.1ст.193 , пп.14.171 п.14.1 ст.14, п, 201.10 ст.201, п.187.1, 187.17 ст.187 ПК України; пп. «б» п.176.2 ст.176 ПК України; пп.168.1.2. пп.168.1.5 р.168.1 стю168, п.176. «а» ст.176 ПК України; п.1 ч.2 ст.6, абз.2 ч.8 ст.9 Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»,п.168.1 ст.168, пп.162.1 ст.162, ст.163, пп.168.1.2, 168.1.5, ст.171, пп.176.2 «а, б» п.176.2 ст.176 , п.16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення р.ХХ «перехідні положення» ПК України; пп.266.1.1 п.266.1 , п.п. 266.2.1 п.266.2 ,п.п.266.7.5 п.266.7 ст.266 ПК України, п.46.1 ст.46, п.49.2 ст.49, пп.266.7.5 п.266.7 ст.266 ПК України, п.46.1 ст.46, п.49.2 ст.49, п.286.2 ст.286 ПК України.

Порушення встановлені актом перевірки стали підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідач на відповідність приписам ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Податкове повідомлення рішення від 30.01.2018 року № 1, яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 301143,00грн.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим п. 44.1 ст. 44 ПКУ.

Згідно з п. 44.2 ст. 44 ПКУ для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Зокрема, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПКУ у редакції чинній з 01.01.2015 року встановлено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Кодексу.

Отже, формування витрат для визначення фінансового результату до оподаткування за звітний податковий період здійснюється виходячи з національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Із долучених до матеріалів справи документів, судом встановлено, що у рядку 02 Декларацій „Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності встановлено заниження цього показника на загальну суму 1643028 грн., що сталося внаслідок необґрунтованого віднесення до складу витрат Звіту про фінансовий результат за 2015 рік - витрат минулих податкових періодів.

Станом на 01.01.2015 року по рахунку 39 «Витрати майбутніх періодів» у позивача лічиться дебетове сальдо у сумі 1 643 027,76 грн, яке було списано в дебет вищенаведених рахунків у 2015 році.

Суд зауважу, що згідно з Інструкцією «Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій», затвердженої Наказом Міністерства Фінансів України від 30.11.1999 № 291 встановлено, що Рахунок 39 "Витрати майбутніх періодів" призначено для узагальнення інформації щодо здійснених витрат у звітному періоді, які підлягають віднесенню на витрати в майбутніх звітних періодах.

До витрат, облік яких ведеться на рахунку 39 "Витрати майбутніх періодів", відносяться витрати, пов'язані з підготовчими до виробництва роботами в сезонних галузях промисловості; з освоєнням нових виробництв та агрегатів; сплачені авансом орендні платежі; оплата страхового поліса; оплата торгового патенту; передплата на газети, журнали, періодичні та довідкові видання тощо.

За дебетом рахунку 39 "Витрати майбутніх періодів" відображається накопичення витрат майбутніх періодів, за кредитом - їх списання (розподіл) та включення до складу витрат звітного періоду...»

Оскільки дебетове сальдо на початок 2015 року по рахунку 39 не відповідає критеріям витрат майбутніх періодів, встановлених Інструкцією до Плану рахунків, то такі витрати є витратами минулих періодів.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що підприємством за період з 01.01.2015 по встановлено знижено податок на прибуток у сумі 301143 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 30.01.2018 року № 1, яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання за платежем чистий прибуток господарських організацій (державних унітарних підприємств) на суму 199893.00 грн.

Судовим розглядом встановлено, що ДП «ХАЗ» є платником частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, оскільки підпорядковане Державному концерну "Укроборонпрому", що підтверджується інформацією про засновника позивача : інформація про засновників ДП «ХАЗ»: засновник ДК « Укроборонпром», сума внеску в статутний фонд - 7427842 грн.

За період з 01.01.2014 по 30.06.2017 ДП «ХАЗ» задекларовано по рядку 7 декларації частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями у сумі 802674 грн.

Перевіркою повноти визначення по рядку 7 Розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями (надалі скорочено - розрахунок) «Частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті» у сумі 199893 грн., в тому числі заниження у 2015 році на суму 199893 грн., що виникло внаслідок включення до витрат 2015 року витрат минулих періодів, що призвело до заниження рядка 2350 «Чистий фінансовий результат: прибуток» Фінансового звіту у сумі 199893 грн.

Оскільки зазначене податкове повідомлення рішення є похідним від податкового повідомлення рішення від 30.01.2018 року № 1, то суд також вважає його таким, що не підлягає задоволенню

Податкове повідомлення рішення від 30.01.2018 року № 1, яким підприємству збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1279321.25 грн. в тому числі основний платіж 1012913,00 грн., штрафні санкції 2666408.25 грн.

Відповідно до положень п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Із долучених до матеріалів справи документів, судом встановлено, що ДП «ХАЗ» укладено договір про закупівлю за державні кошти послуг з заводського ремонту за технічним станом з проведенням регламентованого технічного обслуговування та обов'язковим фарбуванням шасі станції радіоперешкод з ДП "Львівський радіоремонтний завод" № 19/04-17 від 18.04.2017 року.

Оплата по Договору здійснюються наступним чином: до 50% від загальної вартості Договору сплачується Виконавцю протягом 5 (п'яти) банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок ДП «Львівський радіоремонтний завод») в якості попередньої оплати (аванс) на підставі наданого рахунку; доплата виконаних та прийнятих Послуг сплачується Виконавцю протягом 5 (п'яти) банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок ДП «Львівський радіоремонтний завод»).

У період з 01.06.2017 по 30.06.2017 року на виконання договору № 19/04-17 від року ДП «ХАЗ» надано послуги на загальну суму 1 086 342,47 грн (в тому числі ПДВ), що підтверджено актами приймання наданих послуг №1 від 13.06.2017 на суму 362115,68 грн, №2 від 22.06.2017 на суму 362113,06 грн, №3 від 22.06.2017 на суму 362113,73 грн.

У якості розрахунків за надані послуги від ДП «Львівський радіоремонтний завод» надійшло грошові кошти на загальну суму 750000.00 грн (в тому числі ПДВ), що підтверджено банківськими виписками: за дату 01.06.2017 року отримано грошових коштів на суму 150000,00 грн, за дату 13.06.2017 року отримано грошових коштів на суму 350000,00 грн, за дату 13.06.2017 року отримано грошових коштів на суму 250000,00 грн.

На момент проведення перевірки (станом на 30.06.2017 року) у ДП «ХАЗ» утворилась дебіторська заборгованість у сумі 336 342,47 грн. перед ДП «Львівський радіоремонтний завод». У бухгалтерському обліку вищезазначені операції відображено наступними проводками: Дт 361 Кт 701 у сумі 1 086 342.47 грн., Дт 681 Кт 361 у сумі 750000.00 грн.

ДП «ХАЗ» у період з 01.06.2017 по 30.06.2017 року виписано податкові накладні на загальну суму 750 000,00 грн (в т.ч. ПДВ), а саме: на суму 150 000,00 грн, на суму 350 000,00 грн., на суму 250 000,00 грн,

що дорівнює сумі коштів, що надійшли за виконані послуги.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що ДП «ХАЗ» мав визначати дату виникнення податкових зобов'язань з ПДВ з постачання послуг ДП «Львівський радіоремонтний завод» за першою з подій: або на дату надання послуг, або на дату отримання коштів, що передбачено п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року, із змінами та доповненнями, проте ДП «ХАЗ» визначало дату податкових зобов'язань з ПДВ на дату надходження коштів, а отже, у червні 2017 року ДП «ХАЗ» не було виписано та зареєстровано податкових накладних на суму 336 342,47 грн (в т.ч. ПДВ), та як наслідок суму 280285 грн не включено до бази оподаткування ПДВ, що призвело до заниження ПДВ у сумі 56057 грн.

Судовим розглядом встановлено, що у періоді, що перевірявся ДП «ХАЗ» надавало в оренду нежитлові приміщення ТОВ СВК фірма "ВЛАД ТА Б", податковий номер 25470801, та ТОВ «Хлібозавод "НОВО-БАВАРСЬКИЙ", податковий номер 22670637, які розташовано на земельній ділянці, яка знаходиться у постійному користуванні ДП «ХАЗ», згідно з Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою ДП Міністерства оборони України «Харківський автомобільний ремонтний завод» (в/ч А0910), правонаступником якого є ДП «ХАЗ».

В свою чергу ТОВ СВК фірма "ВЛАД ТА Б" та ТОВ хлібозавод "НОВО-БАВАРСЬКИЙ" сплачувало орендну плату за нежитлові приміщення, а також окремо компенсувало витрати ДП «ХАЗ» на комунальні послуги, електроенергію, та плату за землю. ДП «ХАЗ» виписувало та реєструвало податкові накладні послуги з відшкодування податку на землю без ПДВ на загальну суму 65 882,86 грн.

З цього приводу суд зауважує, що п. 185.1 статті 185 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Кодексу.

Постачання послуг - це будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (підпункт 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 Кодексу).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Водночас база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку (пункт 188.1 статті 188 Кодексу).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Кодексу визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Статтями 284 та 286 Господарського кодексу України визначено, що істотною умовою договору оренди є, зокрема, орендна плата, яка є фіксованим платежем, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Складовою частиною господарської діяльності з нерухомим майном є як придбання власником такого майна певних товарів та отримання послуг, пов'язаних з необхідністю утримання такого майна (теплова та електрична енергія, природний газ, послуги з водопостачання, водовідведення, охорони, інших супутніх товарів/послуг тощо, сплата податків, пов'язаних з рухомим/нерухомим майном (транспортний податок, земельний податок, орендна плата за землю, податок на нерухоме майно), так і перенесення вартості таких витрат на вартість готової продукції чи послуг, в тому числі і формування з урахуванням таких витрат розміру орендної плати за рухоме/нерухоме майно (в такому випадку перераховані витрати будуть визнані такими, що використані орендодавцем в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності).

Тобто у вартості орендної плати за рухоме/нерухоме майно орендар має здійснювати економічне відшкодування (компенсацію) всіх елементів витрат, пов'язаних з послугами з надання майна в оренду, у тому числі й таких складових, як земельний податок, орендна плата за землю, податок на нерухоме майно чи транспортний податок.

При цьому з урахуванням норм пункту 188.1 статті 188 Кодексу у випадку, якщо орендодавцем є бюджетна установа, то кошти, що отримуються від орендаря у вигляді відшкодування (компенсації) витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та енергоносії, не включаються орендодавцем до бази оподаткування податком на додану вартість.

Якщо орендодавцем є інша особа - платник ПДВ, то кошти, що отримуються від орендаря як відшкодування (компенсація) будь-яких витрат, передбачених договором оренди, включаються орендодавцем до бази оподаткування та оподатковуються податком на додану вартість у загальновстановленому порядку, оскільки є складовою частиною операцій з постачання послуг при наданні в оренду рухомого/нерухомого майна.

Із долучених до матеріалів справи документів, судом встановлено, що позивачем віднесено до складу податкового кредиту суми по податковим накладним, які оформлені з порушенням вимог ст.201 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість у розмірі 802792.00 грн.

Суд зазначає, що у відповідності до п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений Кодексом термін.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відсутність факту реєстрації платником податку-продавцем товарів/послуг податкових накладних в ЄРПН не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених п. 201.1 ст. 201 Кодексу (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (далі - Закон № 1797) п.п. «і» п. 201.1 ст. 201 Кодексу викладено в новій редакції, відповідно до якої з 1 січня 2017 року при складанні податкової накладної запроваджується заповнення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг коду послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг.

При цьому платники податків мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду. У разі здійснення платниками податків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, код товару згідно з УКТ ЗЕД зазначається в податковій накладній повністю.

УКТ ЗЕД, який є систематизованим переліком товарів, який включає код товару, його найменування, одиницю вимірювання та обліку, який складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджений Законом України «Про Митний тариф України», що дозволяє ідентифікувати сутність господарської операції.

Проте, із долучених до матеріалів справи податкових накладних та листі постачальників ТМЦ (а.с.118-138, т.2) встановлено, що податкові накладні не містять кодів товару згідно з УКТ ЗЕД, що унеможливлює ідентифікацію придбаних та реалізованих товарів.

Суд також зауважує, що на виконання пункту 3 Плану організації виконання вказаного вище Закону України «Про Митний тариф», схваленого на засіданні Кабінету Міністрів України 30 жовтня 2013 року (протокол № 61), Міндоходів наказом від 22.01.2014 № 54 затверджено Перехідні таблиці від УКТ ЗЕД версії 2007 р. до УКТ ЗЕД версії 2012 р.

Враховуючи викладене, починаючи з 1 січня 2014 року при здійсненні операцій з реалізації товарів, які були ввезені на митну територію України (як до, так і після 1 січня 2014 року), а також підакцизних товарів, в податкових накладних слід зазначити код УКТ ЗЕД версії 2012 року. У разі необхідності співставлення кодів УКТ ЗЕД версії 2007 року на УКТ ЗЕД версії 2012 року, слід використовувати Перехідні таблиці, які затверджені наказом № 54.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на листи постачальників ТМЦ щодо визначення коду УКТ ЗЕД оскільки згідно з п.1 ст. 11 Закону України від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні» (далі - Закон № 671) торгово - промислові палати мають право, зокрема: засвідчувати і видавати сертифікати про походження товарів, сертифікати визначення продукції власного виробництва підприємств з іноземними інвестиціями та інші документи, пов'язані із здійсненням зовнішньоекономічної діяльності.

Також відповідно до Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» (далі - Закон № 40380 державні спеціалізовані установи (науково - дослідні інститути судових експертиз), визначені у ст.7 Закону № 4038 на замовлення заявника можуть проводити експертні дослідження і обстеження, у тому числу товарознавчу експертизу.

Отже, при складанні податкової накладної за операціями з постачання товарів платник податку самостійно визначає відповідність таких товарів певному коду товарної класифікації згідно з УКТЗЕД. Уразі виникнення необхідності платник податку з питання визначення відповідності товарів певному коду товарної класифікації згідно з УКТЗЕД мов звернутися до Торгово - промислової палати України (її регіональних відділень) або науково - дослідного інституту судових експертиз.

Крім того в ході перевірки на підставі даних бухгалтерського обліку по рахункам 361, 26, згідно яких проведено порівняльний аналіз реалізації послуг нижче виробничої собівартості у розрізі замовлень та встановлено наявність реалізації продукції власного виробництва нижче собівартості реалізованої продукції, перевищення собівартості над вартістю реалізованої продукції за період, що перевірявся склало 1207418 грн., внаслідок чого перевіркою збільшено податкові зобов'язання з ПДВ у сумі 241484 грн.

З цього приводу суд зазначає, що Відповідно до п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

За визначенням п.14.1.71 ст.14 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. У разі якщо ціни (націнки) на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена відповідно до правил такого регулювання. Це положення не поширюється на випадки, коли встановлюється мінімальна ціна продажу або індикативна ціна. У такому разі звичайною ціною вважається ціна, визначена сторонами договору, але не нижче за мінімальну або індикативну ціну. Якщо під час здійснення операції обов'язковим є проведення оцінки, вартість об'єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування. Під час проведення аукціону (публічних торгів) звичайною вважається ціна, яка склалася за результатами такого аукціону (публічних торгів), обов'язковість проведення якого передбачено законом. Якщо постачання товарів (робіт, послуг) здійснюється на підставі форвардного або ф'ючерсного контракту, звичайною ціною є ціна, яка відповідає форвардній або ф'ючерсній ціні на дату укладення такого контракту. Якщо продаж (відчуження) товарів, у тому числі майна, переданого у заставу позичальником з метою забезпечення вимог кредитора, здійснюється у примусовому порядку згідно із законодавством, звичайною ціною є ціна, сформована під час такого продажу.

Згідно п. п. 14.1.219 ПК України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Згідно з п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та МО України укладено договори № 294/15/49 від 09.04.2015, № 342/4/6/16/12 від 09.03.2016 року, № 342/4/6/16/10 від 09.03.2016 року, № 342/4/6/16/49 від 20.04.2016 року, № 342/4/6/16/62 від 25.11.2016 року на поставку ТМЦ, надання послуг

Суд зазначає, що реальність зазначених господарських операцій відповідачем не заперечувалось ні в акті перевірки ні в судовому засіданні.

При складанні акту перевірки відповідачем не взято до уваги, що здійснення поставки ТМЦ , надання послуг за вказаними договорами здійснено за рахунок бюджетних коштів, що відповідно обумовлює специфічну процедуру укладення договорів та погодження вартісних показників (а.с.189-250 т.1, а.с.1-85 т.2)

Таким чином, суд вважає, що податковий орган при визначенні звичайної ціни не врахував звичайні ціни під час укладення договорів між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни, втрату товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низько ліквідних товарів.

За таких обставин суд приходить висновку, що позивачем з додержанням норм податкового законодавства було сформовано податковий кредит та підстави для його зменшення відсутні.

Отже, вважає, що податковим органом зроблено помилковий висновок про порушення підприємством п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу внаслідок того, що підприємством проводилась реалізація сільськогосподарської продукції за цінами нижчими за звичайні.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що податкове повідомлення рішення від 30.01.2018 року № 1 підлягає скасуванню в розмірі 301855.00 грн., в тому числі: 241484.00 грн. (основний платіж) та 60371.00 грн. (штрафні (фінансові) санкції (штраф), в іншій частині вимога позивача задоволенню не підлягає.

Податкові повідомлення-рішення від 30.01.2018 року № 1, №1, якими позивачеві визначено штрафну санкцію з несвоєчасну реєстрацію податкових накладних у розмірі 69915.80 грн. та 61428.00 грн. відповідно та від 20.03.2018 року № 1, яким підприємству нараховано штраф у розмірі 61428.00 грн.

Згідно з пунктом 14.1.60 статті 14 Податкового кодексу України єдиний реєстр податкових накладних (ЄРПН) - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) /пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України.

Згідно з нормами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до наданих до перевірки документів було встановлено, що ДП «ХАЗ» в порушення п. 187.1. ст. 187 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року, із змінами та доповненнями визначало податкові зобов'язання з ПДВ по даті зарахування коштів на рахунок підприємства, а не за датою однією з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника або дата відвантаження товарів, та як наслідок порушено порядок виписки та реєстрації податкових накладних.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (у редакціях, що діяли у період здійснення несвоєчасної реєстрації) на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений Податковим кодексом термін (далі - ЄРПН).

Згідно із п. 11 розд. XX Податкового кодексу України з 01.02.2015 реєстрації в ЄРПН підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, виписані за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру ПДВ в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України визначено:

у редакції чинній до 01.01.2017 року: реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

у редакції чинній з 01.01.2017 року: реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Із долучених до матеріалів справи документів, судом встановлено, що по взаємовідносинам з ДП "Львівський радіоремонтний завод" за договорами № 18/04-16 від 05.04.2016 та № 19/04-17 від 18.04.2017 року ДП «ХАЗ» виписувалися та реєструвалися податкові накладні по даті зарахування коштів на розрахунковий рахунок, тоді як першою подією було саме постачання послуг, що мало наслідком порушення термінів реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також, перевіркою було встановлено несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних при виникненні податкових зобов'язань, перелік яких наведений на стор.52 акту перевірки

Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів.

Отже, проаналізувавши викладені приписи податкового законодавства суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що на платника податків покладено обов'язок по реєстрації податкової накладної протягом 15 календарних днів, наступних за датою її складання. При цьому обов'язок щодо здійснення відповідної реєстрації покладається на платника податків як відносно податкових накладних, що надаються покупцю, так і податкових накладних, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування.

Враховуючи викладене вище, суд не знаходить підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині вимог

Рішення від 30.01.2018 року № , яким підприємству нараховано штрафну санкцію за недотримання приписів п.6. ч.11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у розмірі 38055.83 грн.

Підставою для прийняття вказаного рішення слугували дані інтегрованої картки платника податків за період що ревізувався, згідно яких встановлено, що підприємство мало заборгованість (недоїмку) по єдиному внеску станом на 01.01.2014 р. в загальній сумі 970425,58 грн.

Суд зазначає, що основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2464-VI).

За приписами статті 1 Закону України №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України №2464-VI, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Базою нарахування єдиного внеску є суми нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці" , та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац 1 пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України №2464-VI).

Згідно із п.1 ч.1 ст.7 вказаного Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.1 (крім абз.7) ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у т.ч. в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до вимог ч.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п.п.4,5 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому, платники, зазначені у п.1 ч.1 статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абз.1 цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Частиною 11 ст. 25 Закону України №2464-VI визначено , що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції в т.ч.: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум; за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум.

Аналіз наведених положень Закону дає підстави для висновку, що для визначення правильності нарахування штрафу та пені, обов'язково слід встановити факт невиконання платником єдиного внеску обов'язку по сплаті сум внеску, а також розмір недоїмки, на який нараховано штраф та пеню.

Матеріалами справи встановлено, що за перевіряємий період у позивача наявна непропорційність сплати єдиного внеску та виплати заробітної плати у зв'язку з відсутністю коштів на рахунках, чим порушено положення ст. 9 Закону України №2464-VI, та пп.7 п.4.3. розділ 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерством доходів України від 09.09.2013 року №455.

Податкове повідомлення рішення від 30.01.2018 року № , яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору та пені у розмірі 10416.04 грн., в тому числі основний платіж 9498.49 грн, пеня 917.55 грн.

Як передбачено п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п.38.2 ст.38 ПК України сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством - податковим агентом, або представником платника податку.

Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок (абзац "а" п. 176.2 ст. 176 ПК України).

Отже, податковий агент зобов'язаний перерахувати до бюджету утриманий податок під час виплати доходу, а якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, то податок підлягає сплаті (перерахуванню) у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Згідно п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що в перевіряємому періоді податок з доходів фізичних осіб перераховувався несвоєчасно, що відповідно потягло за собою порушення строків сплати військового збору за серпень 2014р. - вересень 2015р., лютий, серпень-листопад 2016р. у сумі 96169,32 грн..

Суд також звертає увагу на те, що згідно з п.9 ст.87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вказаною нормою Податкового кодексу України визначено обов'язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Визначальним при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу.

Зміст графи "призначення платежу" у платіжних дорученнях за будь-яких умов не має значення, що прямо передбачено п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене вище, суд вважає позовні вимоги в частині скасування рішень від 30.01.2018 року № та № такими, що не підлягають задоволенню.

Податкове повідомлення-рішення від 30.01.2018 року № 6, яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1276126.55 грн., в тому числі штраф 1077761.73 грн., пеня 198364.82 грн.

Статтею 168 ПК України встановлений порядок нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету , так п. 68.1.1. визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Відповідно до пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Згідно п. 168.1.5. ст.168 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Пунктом176.2 ст.176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Отже, обов'язковою умовою для визначення податкового порушення в частині обов'язку сплати податку з доходів фізичних осіб є встановлення обставин чи відбулася у спірному випадку виплата доходу, в які строки, чи сплачено податок на доходи фізичних осіб з такою виплатою доходу або у разі невиплати доходу у строки, встановлені Податковим кодексом України для місячного податкового періоду, оскільки сплата (перерахування) такого податку до бюджету пов'язується саме з оподатковуваним доходом.

Перевіркою питань щодо повноти сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб встановлено (а.с.168-187, т.1): на порушення вимог пп. 168.1.2, пп.168.1.5 п. 168.1 ст.168, п.176.2 «а» ст. 176 Податкового Кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010, податок на доходи фізичних осіб, утриманий з заробітної плати у сумі 3918171,13 грн. за січень 2014 року - листопад 2016 року, підприємством під час виплати оподатковуваного доходу або якщо оподатковуваний дохід нараховувався підприємством, але не виплачувався та податок, підлягав перерахуванню до бюджету у строки, встановлені Податковим кодексом для місячного податкового періоду, до бюджету перераховано не у повному обсязі та несвоєчасно.

Крім того суд зауважує, що перевіркою дотримання встановленого порядку заповнення Податкового розрахунку, достовірності, повноти відображення в ньому відповідних відомостей встановлено, що підприємством на порушення вимог пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010, Наказу Міністерства Фінансів України №4 від 13.01.2015р. «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) надано з недостовірними даними, а саме: у податковому розрахунку за 2 кв.2015р. відображено невірний ідентифікаційній номер - (157), 3 кв.2015 - (157), (157), за 1кв.2016р. - (157), Зкв.2016р. - , 4 кв.2016р. - (157).

Враховуючи викладене вище суд не знаходить підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, довів обґрунтованість більшості висновків акту перевірки, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково

Скасувати податкове повідомлення рішення від 30.01.2018 року № 1 в розмірі 301855.00 грн., в тому числі: 241484.00 грн. (основний платіж) та 60371.00 грн. (штрафні (фінансові) санкції (штраф).

В іншій частині вимог адміністративний позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі рішення виготовлено 19.11.2018

Суддя Зоркіна Ю.В.