Справа № 826/5298/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 листопада 2018 року №826/5298/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огивому Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю “Комерційний центр “Афіто”

до

про

державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

скасування рішення від 17.06.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Комерційний центр “Афіто” звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якій просить суд скасувати рішення державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про зупинення дії Договору про визнання електронних документів від 17.06.2016 №150620162 та зобов’язати відновити дію даного Договору.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що у відповідача були відсутні підстави для зупинення Договору про визнання електронних документів від 17.06.2016 №150620162 в односторонньому порядку. Крім того, позивач намагався сформувати та відправити новий договір але програма надала відповідь, що документ не прийнято через те, що на даний момент діє договір про визнання електронних документів від 17.06.2016 №150620162.

Відповідач явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, відзив на позовну заяву суду також не надав.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно о частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017), неподання суб’єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Комерційний центр “Афіто” перебуває на обліку в державній податковій інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві з 17.04.2012.

За посиланням позивача, починаючи з 13.10.2017 всі податкові документи, які направлялись позивачем в електронному вигляді на реєстрацію на підставі Договору про визнання електронних документів від 17.06.2016 №150620162 повертались з відмовою у реєстрації з посиланням на призупинення дії вказаного договору.

Так, на електронну адресу товариства з обмеженою відповідальністю “Комерційний центр “Афіто” контролюючим органом було направлено «Повідомлення про виникнення спірних питань, пов’язаних з автентичністю податкових документів в електронному вигляді», в якому містилась вимога про надання пояснень з приводу господарських операції, відображених в Єдиному реєстрі податкових накладних з 01.09.2016 до 30.09.2016.

За посиланням позивача, у відповідь на вимоги контролюючого органу, викладені в зазначеному вище повідомленні, товариством з обмеженою відповідальністю “Комерційний центр “Афіто” було подано всі необхідні документи, зауважень до наданих документів з боку контролюючого органу позивачем отримано не було, проте на даний час дію Договору при визнання електронних документів відновлено не було, через що підприємство не може зареєструвати податкові накладні та подавати звітність.

Вважаючи зупинення дії Договору про визнання електронних документів від 17.06.2016 №150620162 протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України передбачено право платника податків подавати за його вибором податкову декларацію засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством (підпункт “в”).

Відповідно до норм статті 14 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг” від 22.05.2003 №851-IV електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 №233 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.04.2008 за №0320/15011) затверджено Інструкцію з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку (надалі – Інструкція №233), яка визначає загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису (на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами першою та другою розділу II Інструкції №233, платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Для подання податкових документів до органів ДПС в електронному вигляді платник податків повинен мати: спеціалізоване програмне забезпечення для формування податкових документів в електронному вигляді у затвердженому форматі (стандарті); доступ до мережі Інтернет та можливість відправлення/приймання електронних повідомлень по електронній пошті; засіб КЗІ (сумісний за форматами даних із засобами КЗІ, що використовуються в органах ДПС); чинні посилені сертифікати відкритих ключів, сформованих акредитованим центром сертифікації ключів для платника податків та уповноважених посадових осіб платника податків, підписи яких є обов'язковими для податкової звітності у паперовій формі.

Пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції №233 передбачено, що з метою подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв’язку платник податків: отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичної особи. Платник податків фізична особа – суб'єкт підприємницької діяльності може обмежитись одним ключем ЕЦП. Особисті ключі знаходяться на ключових (електронних) носіях, що зберігаються в таємниці; отримує в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА текст примірного договору про визнання електронних документів (додаток 1), безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді; ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки); надає до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії; після підписання договору в органі ДПС за місцем реєстрації отримує один примірник договору. При цьому ставить підпис у журналі обліку договорів про визнання електронних документів (додаток 2) для засвідчення того, що платнику податків було повернуто його примірник договору.

Додатком 1 до Інструкції №233 затверджено примірний договір про визнання електронних документів, згідно пункту 6.4 якого орган ДПС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що законодавчо обґрунтованими підставами для розірвання договору про визнання електронних документів податковим органом в односторонньому порядку є 1) ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; або 2) зміна платником податків місця реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідь на звернення позивача від 18.10.2016 про надання письмових пояснень відносно неможливості проводити реєстрацію податкових накладних, відповідач повідомив, що за результатами опрацювання електронних документів в Єдиному реєстрі податкових накладних виданих з 01.09.2016 по 30.09.2016, контролюючим органом встановлено наявність спірних питань, пов’язаних з автентичністю податкових документів в електронному вигляді, часом їх відправлення, а також коректністю ключової інформації, зважаючи на невідповідність реквізитів електронного документу та час відправлення.

Тобто, з аналізу вказаного, можна зробити висновок, що підставою для зупинення дії Договору про визнання електронних документів від 17.06.2016 №150620162 стало виявлення відповідачем спірних питань, пов’язаних з автентичністю податкових документів в електронному вигляді.

Надаючи оцінку діям державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, суд бере до уваги наступне.

Як зазначалось вище, відповідно до частини першої статті 14 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг” електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу.

Частиною першою статті 15 вказаного Закону передбачено, що суб'єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, та встановлюють для них систему (способи) захисту.

За змістом норм статті 16 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг” суб'єкти електронного документообігу користуються правами та мають обов'язки, які встановлено для них законодавством.

Якщо в процесі організації електронного документообігу виникає необхідність у визначенні додаткових прав та обов'язків суб'єктів електронного документообігу, що не визначені законодавством, такі права та обов'язки можуть встановлюватися цими суб'єктами на договірних засадах.

Тобто, порядок закріплення переліку прав та обов'язків сторін, що виникають в процесі організації електронного документообігу між ними, чітко визначені, а саме: у законах та інших нормативно-правових актів та/або у відповідному договорі, укладеному між такими сторонами.

Водночас, суд звертає увагу, що право контролюючого органу на зупинення дії договору про визнання електронних документів, нормами чинного законодавства та затвердженою у встановленому законом порядку типовою формою договору про визнання електронних документів контролюючому органу не передбачено, а лише визначено, право розірвання договору, виключно, з підстав ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або зміни платником податків місця реєстрації.

При цьому, суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що позивачем було змінено місце реєстрації чи скасовано сертифікат відкритого ключа, тобто умови договору, недодержання яких могло б призвести до його розірвання, позивачем не порушено, зворотного відповідачем не доведено.

Крім того, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів укладання додаткової угоди між позивачем та контролюючим органом, умовами якої передбачалось би зупинення дії договору про визнання електронних документів.

Таким чином, з аналізу вказаного, вбачається, що відповідач не мав жодних обґрунтованих та законних підстав для вчинення оскаржуваних дій.

Суд також звертає увагу, що позивач намагався сформувати та відправити новий договір по визнання електронних документів, але документ було неприйнято, через те, що на момент його подачі діяв договір про визнання електронних документів від 17.06.2016 №150620162, що підтверджується копією квитанції №3, наявною в матеріалах справи, однак електронні документи позивача так і не були зареєстровані.

Так, суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі “Компанія “Вестберґа таксі Актіеболаґ” та Вуліч проти Швеції” Суд визначив, що “…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.”.

Проте, в межах розгляду даної адміністративної справи відповідач, покладений на нього приписами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення не виконав та не надав суду жодних доказів на обґрунтування законності вчинених дій щодо зупинення дії Договору про визнання електронних документів від 17.06.2016 №150620162, жодних письмових пояснень чи заперечень по суті заявлених позивачем вимог контролюючим органом надано не було, крім того, в судове засідання явку свого законного представника суб’єкт владних повноважень також не забезпечив.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано зупинено дію Договору про визнання електронних документів від 17.06.2016 №150620162, оскільки відповідач не надав суду нормативно та документально обґрунтованих пояснень з приводу наявності у нього правових повноважень на зупинення дії договору про визнання електронних документів та, як наслідок, діяв поза межами наданої йому чинним законодавством і договором компетенції, а відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та піддягають задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати рішення державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про зупинення дії Договору про визнання електронних документів від 17.06.2016 №150620162.

Зобов’язати державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві відновити дію Договору про визнання електронних документів від 17.06.2016 №150620162.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 23, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Комерційний центр “Афіто” (м. Київ, вул. Казимири Малевиа, буд. 86-Е, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600, 00 грн. (одна тисяча шістсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова