Справа № 808/1501/18
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

19 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 808/1501/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 9 липня 2018 року (суддя першої інстанції - Лазаренко М.С.) у справі № 808/1501/18 за адміністративним позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства «Титан» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом до комунального підприємства «Титан» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році у розмірі 372330,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем самостійно визначено кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати у нього, проте станом на кінець звітного періоду відповідач не виконує нормативи щодо працевлаштування інвалідів, внаслідок чого до нього застосовано адміністративно - господарські санкції та нараховано пеню в розмірі 372330,10 грн. Зазначає, що відповідач відмовляється від сплати адміністративно-господарських санкцій та пені в добровільному порядку, що зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення і працевлаштування інвалідів.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не дослідження всіх обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що аналіз норми ст. 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» встановлює обов'язок держави з працевлаштування перед інвалідами, а не перед підприємствами, що не виконали норматив, та не звільняє роботодавця від обов'язку створення та виділення робочих місць, в тому числі спеціальні робочі місця, пошуку та самостійного працевлаштування інвалідів, відповідно виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. Враховуючи те, що підприємство не працевлаштувало необхідну кількість інвалідів, то він повинен самостійно сплатити відповідну суму адміністративно-господарських санкцій в розмірі, передбаченому ст. 20 Закону. Вважає, що вина відповідача в даному випадку полягає саме у несплаті адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у термін, передбачений постановою КМУ від 31 січня 2007 року №70, тобто до 15 квітня, наступного за звітним періодом року.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Титан» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила такі обставини.

21 лютого 2017 року КП «Титан» подано до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік за формою №10-ПІ, згідно з яким кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 936 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок №02) становить 30 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» (рядок № 3) становить 37 осіб (а.с. 7).

Таким чином, з даних звіту вбачається, що відповідач не забезпечив працевлаштування 7 інвалідів.

У зв'язку з невиконанням КП «Титан» нормативу щодо кількості штатних працівників - інвалідів, позивачем здійснено розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2017 рік, яким до відповідача застосовано адміністративно-господарські санкції в розмірі 372106,84 грн. та нараховано пеню в розмірі 223,26 грн.

У зв'язку з тим, що відповідачем у добровільному порядку не здійснено сплату адміністративно-господарських санкції та пені позивач звернувся до суду.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності, якому, відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що норми чинного законодавства України щодо соціальної захищеності інвалідів передбачають обов'язок підприємства по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх безпосереднього пошуку для працевлаштування.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з частинами 1, 3 статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Судом встановлено, що 21 лютого 2017 року відповідачем подано до позивача звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік за формою № 10-ПІ, згідно з яким кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 936 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок № 2) становить 30 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» (рядок № 3) становить 37 осіб.

Поряд з цим, працевлаштуванню інваліда передує створення підприємством робочих місць відповідно до встановленого нормативу та інформування органів працевлаштування про наявність вакантних місць.

Відповідно до списку робітників, які мають інвалідність по КП «Титан» - 2017 рік на підприємстві працювало 43 особи з інвалідністю, проте відповідно до довідки дотримання 4 % нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів від загальної чисельності працюючих в КП «Титан» за 2017 рік на підприємстві всього за рік не дотримано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів (а.с. 85-89).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем протягом 2017 року до Запорізького міського центру зайнятості подавалася звітність про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», що підтверджується відповідними відмітками про отримання міським центром зайнятості та листом Запорізького міського центру зайнятості, в якому зазначено про направлення на підприємство для працевлаштування 31 особи з інвалідністю, з яких 30 осіб відмовилися від запропонованих вакансій, 1 особу працевлаштовано (а.с. 92-142, 150-153).

Крім того, відповідач звертався до Південного районного центру зайнятості, Правобережного районного центру зайнятості та Шевченківського районного центру зайнятості про сприяння зазначених центрів зайнятості у працевлаштування на підприємство інвалідів, які знаходяться у них на обліку за професіями: робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями, робітник з благоустрою на дільниці з озеленення та в дільницю з утримання пляжів, робітник зеленого будівництва (а.с. 145-147).

Також, відповідач впродовж 2017 року приймав участь у семінарах, які проводилися Запорізьким міським центром зайнятості у напрямку працевлаштування інвалідів, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом Запорізького міського центру зайнятості від 24 травня 2018 року № 1065/04-11 (а.с.158).

Окрім того, в матеріалах справи містяться копії друкованих засобів масової інформації, а саме «Привоз», у рубриці «Працевлаштування» якої відповідачем розміщено запрошення для працевлаштування інвалідів (а.с. 159-177).

Доказів на підтвердження того, що підприємство неправомірно або безпідставно відмовило у прийнятті на роботу інвалідам, які були направлені центром зайнятості або безпосередньо звернулись до відповідача, позивачем до суду не надано.

Таким чином, підприємством створені робочі місця для працевлаштування інвалідів та виконані вимоги статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Отже, якщо роботодавець вживав необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій у зв'язку з меншою, ніж установлено нормативом, середньообліковою чисельністю працюючих інвалідів, є безпідставним.

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 820/2124/16, щодо застосування положень статей 18-20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідно до якої, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, оскільки у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що Комунальним підприємством «Титан» вжито усіх залежних від нього заходів щодо забезпечення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу залишає без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 липня 2018 року у справі № 808/1501/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко