Справа № 812/374/18
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року справа №812/374/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенко І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., представника позивача - ОСОБА_1, діючої за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі № 812/374/18 (головуючий суддя І інстанції - Свергун І.О.), складене у повному обсязі 12 червня 2018 року у м. Сєвєродонецьку Луганської області, за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобов'язання провести поновлення та виплату пенсії шляхом призначення її знову з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів,-

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2018 року ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07 жовтня 2009 року шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів (а.с. 1-25 т. 1).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення/перерахунок пенсії від 11 травня 2017 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 34-38 т. 2).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач на обліку в управлінні не перебуває та ніколи не перебувала, а тому пенсійна справа позивача у відповідача відсутня.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що після надходження до Управління листа Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України № 9657/Ж-11, листом від 03 серпня 2017 року № 124466/03-21 ОСОБА_3 надано роз'яснення про необхідність надання певних документів, які останнім так і не були надані.

Відповідач зазначає, що відповідно до п. 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах та зазначає, що зазначені документи позивачем до її заяви не подавались.

Серед іншого, апелянт вказує, що згідно вищевказаного Порядку, заява про призначення пенсії містить розписку повідомлення, де зазначається перелік документів, доданих до заяви, звертаючи увагу суду, що відповідна розписка-повідомлення у заяві позивача про поновлення виплати пенсії відсутня. За таких обставин, апелянт зазначає, що Управління не мало правових підстав для вирішення питання про призначення (поновлення) чи відмову у призначенні (поновленні) пенсії позивачу (а.с. 50-52 т. 2).

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 15 серпня 1961 року по 30 вересня 1992 року працювала на території України та звільнена у зв'язку з виходом на пенсію, про що свідчить копія наявної в матеріалах справи трудової книжки (а.с. 54-63 т. 1).

16 квітня 1999 року позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де її прийнято на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон АЕ 556994, виданим 19 січня 1999 року органом 1200 (а.с. 35-51 т.1).

Відповідно до заяви позивача від 11 травня 2017 року, остання просила поновити їй виплату пенсії за віком з 16 жовтня 1999 року, як непрацюючому пенсіонеру (а.с. 76 т.1).

27 червня 2017 року, уповноважений представник позивача ОСОБА_3 звернувся до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України із зверненням, в якому просив передати вищезазначену заяву позивача про поновлення пенсії та копії документів уповноваженому управлінню на що отримав лист-відповідь від 14 липня 2017 року № 9657/Ж-11, в якій зазначено, що оскільки позивач до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю проживала за адресою: АДРЕСА_1, його звернення передано до Управління Пенсійного фонду Украаїни в м. Сєвєродонецьку Луганської області для розгляду по суті (а.с. 66 т. 1).

За результатами розгляду вищевказаного звернення, відповідач, листом від 03 серпня 2017 року № 12466/03-21 повідомив ОСОБА_3, що відповідно до п. 1 Порядку № 22-1, заяви на поновлення пенсії, якщо виплату пенсії було припинено, подаються пенсіонерами (законними представниками) особисто до органів Пенсійного фонду України. Поновлення виплати пенсії за заявами посвідченими нотаріально, поданими довіреними особами або надіслані поштою не допускається, зазначивши, що заява позивача про поновлення виплати пенсії не відповідає вимогам вищезазначеного Порядку. Відповідачем запропоновано позивачу особисто звернутись до Управління із заявою про поновлення виплати пенсії разом з необхідними документами, зазначеними у розділі ІІ Порядку № 22-1 (а.с. 68-69 т. 1).

З метою сприяння відповідачу у виконанні покладених на нього обов'язків, представник позивача 17 серпня 2017 року особисто звернувся до відповідача із заявою позивача про поновлення виплати пенсії, додавши до відповідної заяви: копію довіреності, копію паспорту, копію трудової книжки, оригінал апостильованої заяви про поновлення виплати пенсії, що підписана особисто позивачем, підпис якої завірено нотаріально (а.с. 71-76 т. 1).

Відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 04 вересня 2017 року № 14202/02-21, повідомлено юридичний офіс ОСОБА_3, що заява позивача про поновлення виплати пенсії не відповідає вимогам Порядку № 22-1 та запропоновано позивачу звернутись із заявою про поновлення виплати пенсії разом з необхідними документами, зазначеними у розділі ІІ Порядку № 22-1 до управління, яке припинило виплату пенсії з 1999 року на момент виїзду за кордон, зазначивши, при цьому, що Управління Пенсійного фонду України у м. Сєвєродонецьку Луганської області не має у своєму розпорядженні архівної пенсійної справи та документів для поновлення виплати пенсії (а.с. 77 т.1).

Позивач із такими діями позивача не погодилась та звернулась за захистом свого порушеного права на поновлення виплати пенсії до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, заява про поновлення виплати пенсії, відповідно до вимог Порядку № 22-1 може бути подана як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, вказуючи, при цьому, що у вказаному Порядку № 22-1 відсутні вказівки на те, по позивач повинна особисто звертатись до органу ПФУ із відповідною заявою та позбавлена можливості надіслати таку заяву та належні документи поштою. Суд також зазначив, що після отримання заяви позивача про поновлення виплати пенсії, відповідач повинен був розглянути цю заяву по суті та прийняти вмотивоване рішення, але всупереч вимог ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, п. 4.3, 4.10 Порядку № 22-1 надав лист-відповідь. Щодо способу захисту прав позивача, суд дійшов до висновку, що оскільки частиною п'ятою статті 45 Закону № 1058-IV передбачено обов'язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, тобто зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду, зобов'язав відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення/перерахунок пенсії від 11 травня 2017 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина 3 статті 25 Конституції України).

З 01 квітня 2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49, другим реченням статті 51 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Конституційний Суд України в рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В пункті 3.3 рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Таким чином, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону №1058-IV, з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися в будь-якому разі незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року зазначено, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Питання щодо подання та оформлення документів для поновлення виплати пенсії урегульовано постановою правління Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, від 25 листопада 2005 року за № 22-1, якою затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення(перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Цим Порядком передбачено, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку якодержувача пенсії (п.1.5 Порядку № 22-1).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 44 Закону №1058-IV також визначено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, де ч. 1 цієї статті передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до вимог вказаних норм, із заявою про, зокрема, поновлення виплати пенсії має право звертатись як особисто пенсіонер, так і його законний представник.

При цьому, слід зазначити, що а ні Порядок № 22-1, а ні Закон № 1058-VI не містить заборони на звернення громадянина із заявою про призначення пенсії встановленого зразку поштою.

Матеріали справи свідчать, що 17 серпня 2017 року, представник позивача звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії від 11 травня 2017 року, особисто підписаною позивачем (а.с. 71-73 т.1).

У матеріалах справи міститься довіреність, посвідчена нотаріусом у м. Рішон Ле-Ціон, держава Ізраїль, яка підтверджує повноваження представника позивача (а.с. 74 т. 1).

Днем звернення за поновленням виплати пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (п.1.7 Порядку).

Відповідно до приписів п. 2.8 Порядку № 22-1, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до приписів п. 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про поновлення виплати раніше призначеної пенсії при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви про поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про поновлення реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно п. 4.2 Порядку № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно до положень п. 4.3 Порядку № 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідне до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Крім того, слід зазначити, що пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Аналогічний обов'язок пенсійного органу щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії регламентовані ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-ІV.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, після отримання заяви позивача про поновлення виплати пенсії від 11 травня 2017 року, відповідач повинен був розглянути її та прийняти вмотивоване рішення або про поновлення виплати пенсії або про відмову у її поновленні.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що будь-яке рішення пенсійним органом не приймалось, що є порушенням вимог ст. 45 Закону № 1058-ІV та п. 4.2, 4.3, 4.10 Порядку № 22-1.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності виходу за межі позовних вимог та зобов'язання управління повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, оскільки в силу ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV передбачено обов'язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії, а суд не може перебрати на себе повноваження Управління Пенсійного фонду України м. Сєвєродонецьку вирішувати питання щодо призначення або відмову у призначенні пенсії, оскільки це є виключною компетенцією пенсійного органу.

Посилання апелянта на те, що відповідно до вимог п. 2.23 Порядку 22-1, документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах, а також на те, що зазначені документи позивачем до її заяви не подавались, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог пункту 4.2 Порядку 22-1, Управління не обмежувалось правом вимагати від позивача дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих документів.

Що стосується посилання апелянта на те, що згідно Порядку № 22-1, заява про призначення пенсії містить розписку повідомлення, де зазначається перелік документів, доданих до заяви, а відповідна розписка-повідомлення у заяві позивача про поновлення виплати пенсії відсутня, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки відсутність розписки-повідомлення не є підставою розцінювати подану позивачем заяву як заяву неналежної форми.

До того ж, як слідує із додатку 2 до Порядку № 22-1, розписка-повідомлення підписується спеціалістом органу Пенсійного фонду, відтак, на особу, яка звертається із заявою про призначення/перерахунок пенсії, не може бути покладено обов'язок оформлювати таку розписку-повідомлення.

Щодо посилання апелянта на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України у справі № 21-1449а16, постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 723/2676/14-а (адміністративне провадження № К/9901/1543/18), суд апеляційної інстанції зазначає, що обставини, викладені у зазначених справах не є аналогічними з обставинами у даній адміністративній справі, оскільки, у даному випадку, фактично розглядається питання правомірності дій відповідача щодо неприйняття вмотивованого рішення при звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі № 812/374/18 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 14 листопада 2018 року

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2018 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова