Справа № 375/504/18
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018 року справа №375/504/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо припинення ОСОБА_1 з 10.10.2017 нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю;

- зобов'язати Білоцерківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області відновити ОСОБА_1 нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, починаючи з 10.10.2017.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 відкрито спрощене провадження в даній адміністративній справі без проведення судового засідання.

20.08.2018 від Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області надійшов письмовий відзив, у якому просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідно до п. 4 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до категорії 4 віднесено осіб, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. Тому пільги, передбачені п. 2, 3 ст. 56 Закону, у разі виїзду чи залишенні роботи або навчання на території зони посиленого радіологічного контролю, за цими особами не зберігаються, крім права на призначення пенсії. При цьому при визначенні розміру пенсії, додаткова пенсія не призначається (лист Міністерства праці та соціальної політики України від 26.03.1998 № 01-3/505- 02-6).

Відповідач зазначає, що Гр. ОСОБА_1 отримувала щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особа, яка постійно працювала на території забрудненої зони, тобто в селищі міського типу Рокитне, а отже після звільнення позивача з роботи (09.10.2017) дані виплати їй були припинені.

Окрім того відповідач зазначає, що відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 23.07.1991р. №106 «Про організацію виконання постанови Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» с. Острів, Рокитнянського району не віднесене до зони радіоактивного забруднення, тому на думку відповідача, підстави для виплат вказаної доплати відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку з 25 липня 2006 року в Білоцерківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області, яке відповідно до ПКМУ від 21.12.2016р. №988 є правонаступником Управління Пенсійного фонду України у Рокитнянському районі та отримує державна пенсію за віком призначену у 50 років зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті.55 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( 796-12 ) та статті 37 Закону України « Про державну службу» ( 3723-12).

Одночасно з основною державною пенсією за віком позивачу як потерпілій від Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії на підставі посвідчення виданого Київською облдержадміністрацією 18 лютого 1998 року Серія НОМЕР_2 була призначена з 25 липня 2006 року відповідно до ст. 49 та ч.3 ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (796-12 в ред. 2006р.) додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю, яка з 1 січня 2012 року щомісячно нараховувалася та виплачувалася відповідно до підпункту 2 пункту 13 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ( далі - Порядок) затвердженого ПКМУ від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зі змінами ПКМУ від 25.03.2014р. №112, в розмірі 56,94 грн.

Після призначення пенсії з 25 липня 2006 позивач продовжувала працювати до 09 жовтня 2017 року ( до 61 року) та як особа, що потерпіла від Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії, щомісячно отримувала основну та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю.

Однак, в грудні місяці 2017 року, позивач не отримала додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю в сумі 56,94 грн. Крім цього, із основної пенсії позивача нарахованої за грудень 2017 року Управлінням ПФУ було утримано додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, яка була нарахована та виплачена за період з 10 жовтня 2017 по 30 листопада 2017 року в сумі 97,35 грн. (за жовтень - 40,41грн. та за листопад 56,94 грн.)

Таким чином відповідач не повідомляючи позивача припинив нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю з 10 жовтня 2017 року, тобто, з наступного дня після звільнення позивача з роботи - 09.10.2017.

У зв'язку з цим, 16 лютого 2018 року позивач звернулася з письмовою заявою до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якій просила відновити її, як потерпілій 4-ї категорії від Чорнобильської катастрофи, нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю з 10 жовтня 2017 року.

Однак, 22 березня 2018 року позивач отримала від Білоцерківського об'єднаного УПФУ відповідь від 15.03.2018 № 197/0-01, в якій зазначено, що позивач отримувала додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю як особа, яка постійно працювала на території забрудненої зони (смт. Рокитне), а отже після звільнення з роботи (09.10.2017) дана виплати управлінням припинена.

Не погоджується із вказаними діями відповідача, вважаючи їх необгрунтованими та протиправними, такими, що не базується на нормах чинного законодавства України та фактичних обставинах справи, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини справи та норми законодавства.

Статтею 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-12 передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи

Згідно п. 4 ст. 11 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (796-12) до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

В п. 1 Статті 13 цього Закону №796-12 передбачений обов'язок держави перед громадянами за шкоду завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи та зазначено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за:

1) пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В пункті 4 статті 14 ЗУ №796-12 визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій та зазначено, що особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у ст. 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(796-12).

Згідно вказаної норми права до зон радіоактивного забруднення належать: зона відчуження, зона безумовного (обов'язкового) відселення, зона гарантованого добровільного відселення та зона посиленого радіоекологічного контролю.

Аналогічне визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» (791а-12).

Згідно з положеннями ст. 65 Закону (796-12) посвідчення є основним документом , що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого Кабінетом Міністрів України 20 січня 1997р №51 (далі - Порядок) особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В. Видача посвідчень потерпілим від Чорнобильської катастрофи, провадиться обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

В зв'язку з тим, що з моменту аварії на ЧАЕС, яка трапилася 26 квітня 1986 року, позивач працювала на території с. Ромашки Рокитнянського району та смт. Рокитне, які Постановою КМ УРСР від 23.07.1991р. № 106 віднесені до зони посиленого радіоекологічного контролю, і за станом на 1 січня 1993 року відпрацювала в цій зоні не менше 4 -х років, що підтверджується записами в трудовій книжці з №19 по № 25, тому в 1998 році позивачу було надано статус потерпілої 4 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, який підтверджується посвідченням від 18 лютого 1998 року серія НОМЕР_2 виданим Київською облдержадміністрацією відповідно до абз. 2 пункту 2 ПКМУ від 20.01.1997р. №51 та пункту 6 Порядку видачі посвідчень. Дане посвідчення уповноваженим органом не вилучалось, не визнавалось недійсним, і на даний час залишається чинним.

На день призначення пенсії, за станом на 25 липня 2006 року, загальний стаж позивача дорівнював 32 роки 9 місяців, з яких стаж роботи на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 26 квітня 1986 по 25 липня 2006р. в с. Ромашки та смт. Рокитне становив 20 років З місяці, а стаж роботи на державній службі 22 роки 3 місяці.

Статтею 49 ЗУ №796-12 ( в ред. 2006 р. ) передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді:

а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до пп. «г» п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій , який затверджений постановою Правління ПФ України №22-1 від 25.11.2005р. (в ред.2006 року) до заяви про призначення пенсії за віком із використанням норм ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаються посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями)

Тому, для призначенні пенсії за віком відповідно до п.2 ст. 55 ЗУ №796-12 зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, позивач надала до УПФУ паспорт, код , трудову книжку, посвідчення потерпілого 4 категорії від Чорнобильської катастрофи видане Київською облдержадміністрацією 18 лютого 1998 року Серія НОМЕР_2 та довідки про періоди роботи на територіях радіоактивного забруднення, які видані: Ромашківською сільською радою від 14.08.2006 №444 ; ПМК «Київоблбурякоцукорагропромом» від 20.09.2006 №20 та Рокитнянським районним центром зайнятості від 25.07.2006 №6.

Тому, позивачу з 25 липня 2006 року, на підставі зазначених документів та відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (796-12), була призначена у 50 років, із зменшенням пенсійного віку на 5 років та відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (№3723-12) державна пенсія за віком.

А також, одночасно з основною державною пенсією за віком, позивачу була призначена з 25 липня 2006 року відповідно до п. «б» ст. 49 Закону №796-12 додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка щомісячно нараховувалася та виплачувалася у розмірах встановлених ч.3 ст. 51 цього Закону №796-12 та відповідно до Постанов КМУ. А з січня 2012 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю нараховувалася та виплачувалася позивачу відповідно до пп.2 пункту 13 Порядку затвердженого ПКМУ від 23.11.2011 №1210 ( зі змінами в ред. ПКМУ від 25.03.2014 №112 ) як потерпілій 4 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 56,94 грн.

З 01 січня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-УІН. Вказаним Законом ст. 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( 796-12) було виключено, а також виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( 791а-12), який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій.

Разом з тим, саме по собі виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із переліку радіоактивно забруднених територій не позбавляє осіб, яким раніше були видані посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII також не було передбачено, що раніше видані посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, вважаються недійсними.

Проте, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( 796-12) у редакції, чинній після 01 січня 2015 року, передбачає надання особам, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, певних пільг та компенсацій незалежно від місця проживання. Зокрема, ст.ст. 51 ,56 та 57 вказаного Закону (796-12) передбачають надання особам, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, додаткової пенсії за втрачене здоров'я та пільг щодо обчислення стажу роботи (служби) і заробітку.

Необхідно відмітити, що після скасування зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зони) з 1 січня 2015 року, позивач продовжувала працювати по 09 жовтня 2017 року в смт. Рокитне та проживала в селі Острів Рокитнянського району, яке відноситься до чистої зони, і в цей період з 01.01.2015 по 09.10.2017 крім основної пенсії за віком щомісячно отримувала додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, яка нараховувалася та виплачувалася як потерпілій 4 категорії від Чорнобильської катастрофи, відповідно до підпункту 2 пункту 13 Порядку затвердженого ПКМУ від 23.11.2011 року №1210 ( зі змінами в ред. ПКМУ від 25.03.2014 №112) у розмірі 56,94 грн. незалежно від місця проживання позивача.

Цей факт свідчить про те, що додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю, яка призначена позивачу відповідно до ст. 49 та ч. 3 ст.51 Закону (в ред. 2006р.), не є пільгою чи компенсацію та не є строковою пенсією в розумінні Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( 796-12), тому відповідач не мав законних підстав її припиняти.

Однак відповідач, після звільнення позивача з роботи 09 жовтня 2017 року, вчинив протиправні дії і припинив нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з 10 грудня 2017 року чим порушив норми ст.51 ЗУ №796-12 та пп.2 пункту 13 Порядку затвердженого ПКМУ від 23.11.2011р. (зі змінами в ред. ПКМУ від 25.03.2014р. №112) .

Так, в статті 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( 796-12), яка діє по даний час, зазначено, що особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України» (Текст статті 51 ЗУ №796-12 в редакції Закону № 76-УІІІ від 28.12.2014 )

Крім цього, ПКМУ від 23.11.2011р. №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зі змінами) встановлений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи . В підпункті 2 пункту 13 цього Порядку 1210 встановлений розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, що належать до категорій 2-4 та зазначено - "щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах: 1) особам, що належать до категорій 2-4: особам, що належать до категорії 2, - 170,82 гривні; особам, що належать до категорії 3, - 113,88 гривні; особам, що належать до категорії 4, - 56,94 гривні" (Підпункт 2 пункту 13 ПКМУ від 23.11.2011р. №1210 в редакції Постанови КМ№ 112 від 25.03.2014).

Тому, такі дії відповідача щодо припинення позивачу як потерпілій 4-ї категорії від Чорнобильської катастрофи, нарахування та виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з 10 жовтня 2017 року є протиправними.

Відповідач в обгрунтування правомірності свої дій посилається на лист Міністерства праці та соціальної політики України від 26.03.1998 № 01-3/505- 02-6, в якому зазначено, що пільги, передбачені п. 2, 3 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у разі виїзду чи залишенні роботи або навчання на території зони посиленого радіологічного контролю, за цими особами не зберігаються, крім права на призначення пенсії. При цьому при визначенні розміру пенсії, додаткова пенсія не призначається.

Разом з тим, суд вважає такі доводи відповідача необгрунтованими, оскільки лист Міністерства праці та соціальної політики України від 26.03.1998 № 01-3/505- 02-6 не є нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини та не може слугувати підставою для припинення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пунктом 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн., отже такі понесені витрати підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області.

Таким чином, керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними дії Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо припинення ОСОБА_1 з 10.10.2017 нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Зобов'язати Білоцерківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області відновити ОСОБА_1 нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, починаючи з 10.10.2017.

Присудити на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) сплачений нею судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.