Справа № ЗП/260/6/18
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

14 листопада 2018 рокум. Ужгород№ ЗП/260/6/18

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі судді Луцовича М.М. розглянувши заяву Арбітражного керуючого ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

14 листопада 2018 року Арбітражний керуючий ОСОБА_1 (далі заявник) подала до Закарпатського окружного адміністративного суду заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви, вказавши відповідача - Міністерство юстиції України та третю особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - Головне територіальне управління юстиції у Львівській області.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 153 КАС України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Суд констатує, що заява від 14.11.2018 року про вжиття заходів забезпечення позов була подана заявником - ОСОБА_1 до подання позовної заяви до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Згідно заяви про вжиття заходів забезпечення позову Арбітражний керуючий ОСОБА_1 просить: 1) зупинити дію наказу Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018 "Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1310 від 17.07.2013, виданого ОСОБА_2" - до набранням законної сили рішенням суду у даній справі; 2) зупинити дію наказу Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018 "Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1310 від 17.07.2013" - шляхом заборони припиняти повноваження ліквідатора КП "УЖ-енергія" Ужгородської міської ради та шляхом заборони припиняти повноваження ліквідатора ПАТ "Міжгірське АТП 12138".

Подану заяву про вжиття заходів забезпечення позову заявник - ОСОБА_1 мотивує тим, що наказ Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018 "Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1310 від 17.07.2013, виданий ОСОБА_2" був прийнятий із порушенням норм чинного законодавства України. На думку заявника висновки викладені в Акті позапланової невиїзної перевірки від 14.08.2018 №28 (на підставі яких прийнятий наказ Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018) є помилковими, такими, що не відповідають фактичним обставинам, без врахування пояснень та доказів наданих заявником. Також, заявник в поданій заяві зазначає, що Міністерством юстиції України не було узято до уваги її клопотання про надання Висновку щодо відповідності Акту перевірки №28 від 23.08.2018, проведеної Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області чинному законодавству України, що на думку ОСОБА_1 повинно було зумовити перенесення засідання дисциплінарної комісії. Разом з тим, заявник наголошує, що прийняття наказу Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018 має наслідком виключення відомостей щодо неї з Єдиного державного реєстру арбітражних керуючих, а це призведе до неможливості виконання нею повноважень арбітражного керуючого, у з вязку з чим виникне небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника. Зокрема, заявник зазначає, що не зупинення наказу Міністерства юстиції України за №3366/5 від 26.10.2018 призведе до усунення її від виконання повноважень ліквідатора ПАТ «Міжгірське автотранспортне підприємство 12138» та КП «Уж-енергія» Ужгородської міської ради та призначення нових ліквідаторів в порядку визначеному законодавством, що позбавить її права на участь у справах про банкрутство, як арбітражного керуючого, що на думку заявника в подальшому унеможливить ефективне поновлення її прав та інтересів за захистом яких вона має намір звернутися до суду, а також може призвести до позбавлення її будь-яких засобів для існування. Заявник в поданій заяві вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що будуть порушені прав кредиторів, щодо завершення ліквідаційної процедури підприємств-банкрутів, будуть порушені її права щодо затвердження основної грошової винагороди у справах про банкрутство та призведе до матеріальних збитків заявника, оскільки діяльність арбітражного керуючого є її основною діяльністю. Також, необхідності вжиття заходів забезпечення позову, заявник мотивувала тим, що оскільки позбавлення її Свідоцтва арбітражного керуючого було здійснено за скаргою кредитора НАК «Нафтогаз Україна», що на думку ОСОБА_1 призведе до позбавлення її права, як арбітражного керуючого відстоювати у ліквідаційній процедурі свої дії під час судових засідань у Господарському суді Закарпатської області. Таким чином, заявник наголошувала, що подана нею заява про вжиття заходів забезпечення позову це спосіб захисту її інтересів, що полягає у не позбавленні її джерел існування, які давала їй професійна діяльність арбітражного керуючого, а відтак просить суд вижити заявлені нею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову та наведені в обґрунтуванні для вжиття відповідних заходів підстави в їх сукупності, провівши аналіз положень чинного законодавства України, що регулює порядок забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 вказаної статті забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При розгляді та вирішенні заяви про забезпечення позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у разі задоволення вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільне та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи призвести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача у разі задоволення позову.

Проаналізувавши мотиви, якими заявник обґрунтовує заявлене клопотання, суд дійшов висновку про відсутність об'єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до подання позовної заяви до суду та неможливості захисту цих прав та інтересів без вжиття таких заходів.

Заявник просить зупинити дію наказу Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018 "Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1310 від 17.07.2013, виданого ОСОБА_2". Однак, даний наказ Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018 не був наданий заявником до суду, натомість ОСОБА_2 надала до суду наказ Міністерства юстиції України №3365/5 від 26.10.2018 року "Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_3". Також, заявник не вказала в поданій заяві причини неможливості подання до суду наказу Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018, дію якого вона просить зупинити.

З поданої заяви вбачається, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник мотивує тим, що не зупинення дії наказу Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018 позбавить її права здійснювати діяльність арбітражного керуючого. Таким чином, заява про вжиття заходів забезпечення позову, яка подана заявником до звернення до суду з відповідною позовною заявою, фактично обґрунтована протиправністю наказу Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018.

Водночас, із наведених заявником у заяві обставин не вбачається очевидної протиправності наказу Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018, що є одним із критеріїв забезпечення позову в силу положень ст. 150 КАС України, а правомірність його прийняття підлягає дослідженню, у разі подання заявником позовної заяви до суду, під час судового розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності наказу Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018.

Суд констатує, що тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, у разі подання позовної заяви до суду, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних доказів у їх сукупності судом може бути встановлено наявність або відсутність ознак протиправності наказу Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018 "Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1310 від 17.07.2013, виданого ОСОБА_2".

Крім того, зупинення дії наказу Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018, фактично спрямоване на вирішенення можливого спору по суті без розгляду справи, а тому задоволення клопотання позивача про забезпечення позову у даному випадку є неможливим, оскільки це суперечить інституту забезпечення адміністративного позову.

Також, заявник не надала до суду належних доказів існування обставини, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову заподіє шкоди її правам та/або захист цих прав стане неможливим без вжиття таких заходів та/або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Зокрема, оцінка діям відповідача може бути надана тільки з урахуванням всіх належних та допустимих доказів у їх сукупності та при дотриманні принципу змагальності сторін у наданні до суду доказів.

Щодо твердження заявника про те, що оскільки діяльність арбітражного керуючого є її основним видом діяльності, а тому не зупинення наказу Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018 може призвести до позбавлення її будь-яких засобів для існування, суд зазначає наступне. Так, майновий стан сторони є оціночним поняттям та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану та не може слугувати самостійною підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Окрім того, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 р. у справі №826/15718/16).

Вимога зупинити дію наказу Міністерства юстиції України №3366/5 від 26.10.2018 шляхом заборони припиняти повноваження ліквідатора КП "УЖ-енергія" Ужгородської міської ради та ліквідатора ПАТ "Міжгірське АТП 12138" - фактично покликана на заборону вчиняти певні дії в майбутньому, а тому не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право (постанова Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-951цс16).

У відповідності до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, оскільки при цьому фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

У зв'язку з наведеним, виходячи із змісту поданої заяви та доводів, наведених заявником на її обґрунтування, суд дійшов висновку про її необґрунтованість, а тому не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Арбітражного керуючого ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 Розділу VII Перехідних положень КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 256 КАС України. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а у разі, якщо ухвалу було оскаржено та не скасовано судом апеляційної інстанції, така ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя ОСОБА_4