Справа № 826/12992/16
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Седика Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українське незалежне Науково-дослідне бюро судових експертиз «СОВА» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українське незалежне Науково-дослідне бюро судових експертиз «СОВА» до Голосіївської районної у місті Києва державної адміністрації третя особа: Орган самоорганізації населення «Будинковий комітет «Вулиця Горького, 23-Б» про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське незалежне Науково-дослідне бюро судових експертиз «СОВА» (далі - позивач або ТОВ «УННДБСЕ «СОВА») звернулось до суду з позовною заявою до Голосіївської районної в місті Києва державної адміністрації (далі - відповідач або Голосіївська РДА) про визнання протиправним та скасування рішення від 21.07.2016 № 100-11187 про відкликання погодження на розміщення існуючої огорожі навколо підприємства «СОВА» на вул. Антоновича, 23-В.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на протиправність спірного рішення від 21.07.2016 № 100-11187, посилаючись на те, що відкликання погодження на розміщення існуючої огорожі навколо підприємства створює реальну небезпеку незаконного проникнення третіх осіб у приміщення в якому судовий експерт здійснює свою професійну діяльність, зберігає об'єкти експертизи та архів судових експертиз з кримінальних проваджень та порушують законні права та інтереси позивача, що не відповідає вимогам матеріального права.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч.4 ст.229, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, відповідно до договору оренди приміщення від 15.12.2011 № 15/12/11, укладеного з ФОП ОСОБА_2, позивач є орендарем приміщень № 1, № 2 та № 3, за адресою: АДРЕСА_1, кв.52, кв.57. Також, згідно з договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 05.05.2015 № 09-15, укладеним з Голосіївською РДА, позивач є орендарем нерухомого майна (будівель, споруд, нежитлових приміщень) за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення архіву, а саме нежитлового приміщення, площею 400,0 кв.м. у підвалі.

Листом від 04.04.2016 № 25 позивач звернувся до відповідача з проханням про погодження розташування існуючої огорожі навколо підприємства по АДРЕСА_1).

Зі змісту зазначеного листа також вбачається, що вказана огорожа, обладнана автоматичною системою відкриття, була встановлена у 2008 році для забезпечення схоронності об'єктів судової експертизи, при цьому забезпечено цілодобове чергування охорони для надання в разі необхідності доступу до території мешканцям прилеглих будинків та спецтехніки.

Листом від 26.04.2016 № 100-6165 «Про погодження розташування існуючої огорожі навколо підприємства «Сова» на вул. Антоновича, 23- В», позивача було проінформовано, що відповідач не заперечує щодо розташування існуючої огорожі за вищевказаною адресою, за умови надання вільного доступу до території мешканцям прилеглого будинку, працівникам житлово-комунальних підприємств, в разі необхідності спеціалізованої техніки.

Разом з тим, листом від 21.07.2016 № 100-11187 «Про відкликання погодження на розміщення існуючої огорожі навколо підприємства «Сова» на вул. Антоновича, 23-В», у зв'язку з надходженням скарг від мешканців житлового будинку на вул. Антоновича, 23 та враховуючи доручення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація ) щодо забезпечення виконання заходів по демонтажу металевих парканів між будинками 23-Б та 23-В, Голосіївська РДА проінформувала позивача про відкликання листа від 26.04.2016 № 100-6165 «Про погодження розташування існуючої огорожі навколо підприємства «Сова» на вул. Антоновича, 23-В».

Вважаючи такий лист відповідача протиправним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про його скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується і колегія суддів.

Згідно зі статтею 55 Конституції кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За приписами частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Зазначена норма кореспондує з положеннями попередньої редакції КАС, статтею 6 якого передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд в рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 зазначив: «поняття «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст».

Таким чином, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення «Аксу проти Туреччини» [Aksu v. Turkey] пункт 50; «Берден» [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; «Тенасе проти Молдови» [Tгnase v. Moldova]).

Отже, наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 15 грудня 2015 року у справі №800/206/15.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

В той же час, надавши оцінку оскаржуваному листу від 21.07.2016 № 100-11187, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний лист не можна вважати нормативно-правовим актом, а також правовим актом індивідуальної дії, отже зазначений лист не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, відповідно, не породжує для позивача правових наслідків, не є підставою для виникнення у нього будь-яких прав та обов'язків, отже ніяким чином не порушує охоронюваних законом прав та інтересів позивача, у зв'язку з чим не є предметом публічно-правового спору, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, Окружний адміністративний суд міста Києва вірно вказав, що спірний лист має інформативний характер з посиланням на доручення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) щодо забезпечення виконання заходів по демонтажу металевих парканів між будинками 23-Б та 23-В по вул. Антоновича, які, як вбачається з матеріалів справи, розпочаті ще з 2015 року на підставі рішення Київради від 23.07.2015 №758/1622.

За наведених обставин,колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що правосуддя в обраний позивачем спосіб є неефективним та не призведе до досягнення правових наслідків, до яких прагне позивач, оскільки діючим законодавством визначений інший порядок отримання дозволу (погодження) на розташування огорож (парканів).

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Українське незалежне Науково-дослідне бюро судових експертиз «СОВА» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українське незалежне Науково-дослідне бюро судових експертиз «СОВА» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: