Справа № 826/5937/17
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Київ №826/5937/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Ганечко О.М.,

Сорочка Є.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузик М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» Ірклієнка Юрія Петровича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2018 року (прийняте в порядку письмового провадження, суддя Федорчук А.Б.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» Валендюка Владислава Сергійовича про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» Валендюка В.С., в якій просили:

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» Валендюка Владислава Сергійовича внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів, включивши до нього кредиторські вимоги ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) щодо виплати їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчуком А.М. і зареєстрованого в реєстрі за №1957, половини коштів на депозитних рахунках ОСОБА_7 (ідентифікаційний код НОМЕР_2), відкритих у АТ «Банк «Фінанси та кредит» (з урахуванням виплачених 05.09.2016 року ОСОБА_3 коштів у сумі 100 000,00 грн. і виплачених 29.08.2016 року ОСОБА_4 коштів у сумі 100 000,00 грн.), а саме: - на рахунку НОМЕР_4, який відкрито 06.02.2014 року - у сумі 23 000,00 грн. та нарахованих по нього процентів; - на рахунку НОМЕР_5, який відкрито 07.11.2014 року - у сумі 3840 доларів США та нарахованих по ньому процентів; - на рахунку НОМЕР_6, який відкрито 07.11.2014 року - у сумі 3300 доларів США та нарахованих по ньому процентів; - на рахунку НОМЕР_7, який відкрито 03.11.2014 року - у сумі 902,77 доларів США та нарахованих по ньому процентів; - на рахунку НОМЕР_8, який відкрито 29.09.2014 року - у сумі 3617,21 доларів США та нарахованих по ньому процентів; - на рахунку НОМЕР_9, який відкрито 16.07.2013 року - у сумі 35 782,41 грн. та нарахованих по ньому процентів;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» Валендюка Владислава Сергійовича внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів, включивши до нього кредиторські вимоги ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_3) щодо виплати йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчуком А.М. і зареєстрованого в реєстрі за №1958, половини коштів на депозитних рахунках ОСОБА_7 (ідентифікаційний код НОМЕР_2), відкритих у АТ «Банк «Фінанси та кредит» (з урахуванням виплачених 05.09.2016 року ОСОБА_3 коштів у сумі 100 000,00 грн. і виплачених 29.08.2016 року ОСОБА_4 коштів у сумі 100 000,00 грн.), а саме: - на рахунку НОМЕР_4, який відкрито 06.02.2014 року - у сумі 23 000,00 грн. та нарахованих по нього процентів; - на рахунку НОМЕР_5, який відкрито 07.11.2014 року - у сумі 3840 доларів США та нарахованих по ньому процентів; - на рахунку НОМЕР_6, який відкрито 07.11.2014 року - у сумі 3300 доларів США та нарахованих по ньому процентів; - на рахунку НОМЕР_7, який відкрито 03.11.2014 року - у сумі 902,77 доларів США та нарахованих по ньому проценті; - на рахунку НОМЕР_8, який відкрито 29.09.2014 року - у сумі 3617,21 доларів США та нарахованих по ньому процентів; - на рахунку НОМЕР_9, який відкрито 16.07.2013 року - у сумі 35 782,41 грн. та нарахованих по ньому процентів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2018 року та закрити провадження у справі.

11.10.2018 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому, вказуючи на практику Верховного Суду, зокрема, у постанові від 20.06.2018 у справі №553/1642/15-ц Велика палата Верховного Суду не погодилась з висновком щодо преклюзивності тридцятиденного строку на прийняття вимог кредиторів, представник позивачів просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку ОСОБА_3, яка просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, та думку представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» Валендюка Владислава Сергійовича, який просив провадження по справі закрити, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_10 від 15.10.2015.

З листа №9-071350/670 від 06.11.2015, наданого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на запит приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального міського округу Богатирчук А.М. стосовно спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_7, вбачається, що на балансі філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» обліковуються кошти клієнта на депозитних рахунках:

- на рахунку НОМЕР_4, який відкрито 06.02.2014 року - у сумі 23 000,00 грн. та нарахованих по нього процентів;

- на рахунку НОМЕР_5, який відкрито 07.11.2014 року - у сумі 3840 доларів США та нарахованих по ньому процентів;

- на рахунку НОМЕР_6, який відкрито 07.11.2014 року - у сумі 3300 доларів США та нарахованих по ньому процентів;

- на рахунку НОМЕР_7, який відкрито 03.11.2014 року - у сумі 902,77 доларів США та нарахованих по ньому процентів;

- на рахунку НОМЕР_8, який відкрито 29.09.2014 року - у сумі 3617,21 доларів США та нарахованих по ньому процентів;

- на рахунку НОМЕР_9, який відкрито 16.07.2013 року - у сумі 35 782,41 грн. та нарахованих по ньому процентів;

карткових рахунках:

- 4980001, відкритого 23.09.2013 року в розмірі 0,00 гривень;

- 9840001, відкритого 23.09.2013 року в розмірі 0,09 доларів США;

- 6840001, відкритого 27.01.2015 року в розмірі 0,00 доларів США.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 року №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17.09.2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 року №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням, розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит» заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні на два роки з 18.12.2015 до 17.12.2017 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01.09.2016 №1703 змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Згідно з зазначеним рішенням, всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Валендюку Владиславу Сергійовичу з 05.09.2016 року.

Публікація відомостей про ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» була розміщена 23.12.2015 на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та опублікована у газеті «Голос України» №242 (6242) від 23.12.2015.

В матеріалах справи міститься лист №3-131100/2330 від 12.04.2017, яким АТ «Банк «Фінанси та Кредит» повідомило, що передбачений Законом строк на прийняття кредиторських вимог діяв з 23.12.2015 по 21.01.2016 включно. Також повідомлено, що строк на пред'явлення вимог про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів є присічним та відновленню не підлягає. У даному листі відповідач повідомляє, що позивачами пропущено визначений законодавством строк для подачі кредиторських вимог, боргові зобов'язання не можуть бути включені до Реєстру вимог кредиторів. Додатково відповідач зазначив, що на момент формування реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, позивачі не мали документально підтверджених вимог до Банку щодо його майнових зобов'язань та відповідно, в разі пред'явлення у визначений законодавством строк своїх вимог про визнання кредиторами Банку, на підставі 2 частини 2 статті 49 Закону, їхні вимоги були б відхилені.

Незгода позивачів із невключенням їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів зумовила їх звернення до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції суд першої інстанції виходив з того, що дані відносини є публічно - правовими, а справа належить до юрисдикції адміністративного суду.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років».

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У даній справі правовідносини стосуються дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів шляхом включення кредиторських вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» існує заборгованість перед позивачами.

Закон України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон № 4452-VI) визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цей Закон також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону № 4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених статтею 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно із частиною п'ятою статті 34 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

За приписами частини другої статті 37 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

У свою чергу, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Разом з тим, вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід враховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб'єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені у п.4 ч.1 ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Повноваження Фонду як ліквідатора, що закріплені у ч.1 ст.48 наведеного Закону збігаються за змістом із повноваженнями розпорядника майна у справі про банкрутство, які закріплені у ч.3, 5 ст.22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ч. 1 ст. 52 зазначеного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. У четвертій черзі задовольняються грошові вимоги щодо вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Таким чином, оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають і зобов'язань банку перед позивачем, уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники сторони договірних відносин.

Зазначене дає підстави стверджувати, що спір в цій справі не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить до цивільної юрисдикції.

Беручи до уваги наведене й враховуючи суть та суб'єктний склад спірних правовідносин, спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів, в тому числі щодо внесення змін до черговості задоволення вимог кредиторів, не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №826/7532/16, від 23 травня 2018 року у справі №811/568/16 та від 13 червня 2018 року у справі №826/21368/15, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, з урахуванням правової позиції наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду, спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, оскільки спір, що виник між сторонами, стосується питання невиконання договірних зобов'язань і реалізацією прав між банком і позивачами договорів банківського вкладу, є цивільно-правовим і не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Частиною 1 ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням постанови про закриття провадження у справі, роз'яснивши позивачеві право на звернення з позовом до суду цивільної юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» Ірклієнка Юрія Петровича задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» Валендюка Владислава Сергійовича про зобов'язання вчинити дії закрити.

Роз'яснити позивачам право на звернення з даним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2018 року.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.М. Ганечко

Є.О. Сорочко