Справа № 826/7762/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2018 року

Київ

справа №826/7762/13-а

адміністративне провадження №К/9901/570/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Камертон 2004»
на постановуОкружного адміністративного суду м. Києва від 29 липня 2013 року (суддя: Н.Г. Вєкуа)
та ухвалуКиївського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року (колегія суддів: А.Ю. Коротких, О.М. Ганечко, Н.М. Літвіна)
у справі№826/7762/13
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Камертон 2004»
доДержавної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби України
проскасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Камертон 2004» (далі - Товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва (далі - ДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення від 04 грудня 2012 року № .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сума податку на додану вартість, що враховується в залишку від'ємного значення бюджетного відшкодування не є сумою надмірно сплачених до бюджету грошових зобов'язань і не є сумою відшкодування таких грошових зобов'язань, так як відшкодування цих сум із бюджету може бути здійснене тільки в майбутньому (в наступних податкових періодах) при виконанні певних умов. Законодавчо не встановлено жодних обмежень по відшкодуванню податку на додану вартість в залежності від строку (дати), коли задеклароване збільшення суми податкового кредиту, яка в подальшому підлягала бюджетному відшкодуванню.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, з чим погодилася колегія суддів апеляційного суду, виходив з того, що у зв'язку з не декларуванням позивачем від'ємного значення податку на додану вартість до бюджетного відшкодування протягом 1095 днів з моменту виникнення права на таке відшкодування, залишок від'ємного значення, який не брав участі в розрахунку сум бюджетного відшкодування, не може бути включений в рядок 24 податкової декларації, а суми такого залишку не можуть бути в подальшому заявлені платником податків до відшкодування чи в рахунок майбутніх платежів.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Доводи викладені в касаційній скарзі аналогічні тим, що викладені Товариством у позовній заяві.

Від відповідача відзиву на вказану касаційну скаргу до Суду не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Судами встановлено, що посадовими особами ДПІ проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за вересень 2012 року, за результатами якої складено акт №926/1502 від 31 жовтня 2012 року.

Згідно з висновками акта перевірки встановлено порушення позивачем п. 102.5 ст. 102, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 198.3 ст.198, ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення залишку від'ємного значення з податку на додану вартість попереднього податкового періоду (рядок 24 декларації звітного (податкового) періоду) за вересень 2012 року в розмірі 408 482,00 грн.

04 грудня 2012 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким зменшено Товариству розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 408 482,00 грн.

В процесі адміністративного оскарження, в рамках розгляду первинної скарги, проведена документальна позапланова виїзна перевірка, за результатами якої складено акт ДПІ від 08 лютого 2013 року №11/22-2/32917357, що підтвердила висновки камеральної перевірки.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно із п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України)) сума податку на додану варстість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої відповідно до п. 200.1 вищезазначеної статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Податкового кодексу.

За приписами п. 200.3 ст. 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій утримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги утримувачем послуг; залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що належать до податкового кредиту наступного податкового періоду (п. 200.4 ст. 200 ПК України).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з даними додатку 2 до податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2012 року Товариством відображені наступні звітні податкові періоди та суми, в яких виникло від'ємне значення попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (рядок 22 декларації звітного (податкового) періоду) займає липень 2005 року в сумі 383 482 грн. та лютий 2006 року в сумі 25000 грн.

За умовами п. 200.4 ст. 200 ПК України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

Згідно п. 200.5 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За правилами пп. 15.3.1 Закону України «Про погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, наступного за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Відповідно до п. 102.5 ст. 102 ПК України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, може бути подано не пізніше 1095-го дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду даної справи також встановлено та відповідачем не спростовано, що позивач не звертався до контролюючого органу з відповідною заявою про повернення надміру сплаченого податку на додану вартість.

Відтак, суди дійшли необґрунтованих висновків щодо безпідставності доводів позивача про відсутність порушень позивачем вимог статті 102 Податкового кодексу України, оскільки із відповідною заявою про бюджетне відшкодування суми податку на додану вартість позивач до податкового органу не звертався.

Натомість, положення пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України визначають строки звернення до податкового органу саме з заявою про бюджетне відшкодування надміру сплачених сум податку на додану вартість, а не строки формування таких сум. Отже, судами неправильно визнано безпідставним застосування вказаної норми права до спірних правовідносини.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги про необґрунтованість доводів податкового органу про завищення позивачем залишку від'ємного значення з податку на додану вартість попереднього податкового періоду (рядок 24 декларації звітного (податкового) періоду) за вересень 2012 року в розмірі 408 482,00 грн.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом по справі №826/1041/14 (К/9901/2635/18)

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди правильно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, але не надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Камертон 2004» задовольнити, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року - скасувати.

2. Позовні вимоги задовольнити.

3. Визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення від 04 грудня 2012 року № .

4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

………………….

………………….

………………….

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва
С.С. Пасічник
Судді Верховного Суду