Справа № 826/9344/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 жовтня 2018 року №826/9344/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі також - суд) звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» з позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (далі також - треті особи), в якому просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зняти заборону на його відчуження, що були накладені постановою ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м.Києві від 30 березня 2016 року № 50613200.

Позов мотивовано тим, що державний виконавець, накладаючи арешт на нерухоме майно, яке на дату накладення арешту перебувало в іпотеці, не повідомив позивача як заставодержателя про накладення цього арешту, тому арешт є протиправним і порушує право позивача на пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими особами.

При цьому позивач зауважив, що не є учасником виконавчого провадження № 50613200, в якому прийнято постанову про накладення арешту, тому копія цієї постанови державним виконавцем йому не надсилалася, про накладення арешту на згаданий об'єкт нерухомості не повідомлявся та дізнався про нього при зверненні до нотаріуса в червні 2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач відзиву на позов та витребуваної судом копії матеріалі виконавчого провадження до суду не надав, свого представника в судове засідання не направив, хоча про його проведення повідомлений належним чином.

Відсутність копії матеріалів виконавчого провадження, в якому державним виконавцем прийнято постанову від 30 березня 2016 року № 50613200 про накладення арешту на предмет іпотеки, унеможливлює встановлення судом усіх обставин її прийняття.

Треті особи також своїх відзивів на позов суду не надали, в судове засідання не прибули, представника не направили, хоча про його проведення повідомлені належним чином.

Розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладений договір про надання споживчого кредиту від 06 березня 2007 року № 25658000, згідно з яким позичальник, ОСОБА_6, надано споживчий кредит у розмірі 90 000,00 доларів США зі строком погашення до 06 березня 2017 року.

Для забезпечення виконання основного зобов'язання між сторонами укладено договір іпотеки від 06 березня 2007 року № 49176, відповідно до якого іпотекодавці, що виступають майновими поручителями ОСОБА_6, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, передали в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1.

У подальшому між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу від 12 грудня 2011 року №1 про відступлення права вимоги за зобов'язаннями відповідно до додатку до договору факторингу.

Відтак, позивач став заставодержателем вищевказаного нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.

23 червня 2017 року при зверненні до нотаріуса позивач дізнався про накладення арешту на вищевказану квартиру і оголошення заборони на її відчуження відповідно до постанови ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м.Києві від 30 березня 2016 року № 50613200, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 23 червня 2017 року № 90374726.

Стверджуючи, що накладення арешту на предмет іпотеки порушує його права як іпотекодержателя позивач звернувся до суду із позовом, при розгляді якого суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 5 частиною третьою цієї ж статті Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює порядок прийняття виконавчого документа до виконання, передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до положень статті 52 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За змістом статті 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Отже, накладення арешту на майно боржника є правом державного виконавця, тобто знаходиться в межах його компетенції; фактичною підставою для реалізації цього права є виконавчий документ та заява стягувача; арешт накладається шляхом прийняття державним виконавцем відповідної постанови, яка надсилається органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Суд не погоджується з доводами позивача стосовно відсутності у відповідача правових підстав для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 на підставі того, що накладення арешту на нерухоме майно не дає можливості реалізувати ТОВ «Кей-Колект» першочергове право на задоволення вимог боржника за рахунок предмета іпотеки, з огляду на наступне.

Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, іпотека виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання і спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

У іпотекодержателя виникає право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язання за основним договором. При цьому, звернення стягнення на заставлене майно є правом, а не обов'язком іпотекодержателя.

Разом із тим статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі:

- відповідно до частини першої, якщо особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

- відповідно до частини п'ятої цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1 - 4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

З наданої позивачем Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 вбачається факт реєстрації за ТОВ «Кей-Колект» 29 березня 2016 року права власності на указану квартиру відповідно до рішення приватного нотаріуса Кобелєвої Алли Михайлівни від 04 квітня 2016 року № 29083243.

Однак, необхідно зауважити, що свої позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» не обґрунтовує тим, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржнику чи іпотекодавцям.

Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року у справі № 826/7843/17, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_3 до Державного реєстратора в особі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни та визнано протиправним і скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни від 04 квітня 2016 року №29083243, яким проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1.

У ході судового розгляду справи судом не здобуто доказів, а позивачем їх не надано, щодо наявності чи відсутності у ОСОБА_6 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 06 березня 2007 року № 25658000, її суми або того, що сума цієї заборгованості є меншою або більшою, ніж вартість предмета іпотеки тощо.

Зазначені обставини є суттєвими для правильного застосування приписів частини третьої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», адже правила цієї норми допускають можливість стягнення на користь стягувача, який не є заставодержателем, у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2016 року № К/800/36520/15 та в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року №826/11050/16.

Судом не визнаються обгрунтованими доводи позивача про протиправність накладення арешту на вищезгаданий об'єкт нерухомості з огляду на те, що державний виконавець, накладаючи на нього арешт постановою від 30 березня 2016 року, відповідно до Закону не пересвідчився в існуванні заборони відчуження цього майна та не повідомив позивача як заставодержателя про накладення арешту на предмет іпотеки, оскільки позивачем не надано до суду доказів, що станом на час винесення державним виконавцем згаданої постанови іпотеку цього об'єкту нерухомості в установленому порядку було зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект».

За таких обставин у суду відсутні підстави для задоволення позову ТОВ «Кей-Колект» і звільнення з-під арешту об'єкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» (04071, м. Київ, вул. Межигірська, 22, ) про звільнення майна з-під арешту відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко