Справа № 0240/2626/18-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 листопада 2018 р. Справа № 0240/2626/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Перевертака Володимира Валентиновича,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Могиль Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що не погоджується з податковим повідомленням-рішенням №27-02-32-52-02 від 23.03.2018 року про сплату транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25000,00 грн.

На переконання позивача, у звітньому періоді 2017 року позивач не був власником легкового автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER, державний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 4999 куб. см 2013 року випуску. Даний факт підтверджується довідкою Територіального сервісного центру 8044 МВС України від 18.07.2018 року №154/Д (ТСЦ 8044), у якій вказано, що автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, державний номер НОМЕР_1, був у власності позивача в період з 12.03.2014 року по 04.11.2014 рік. Отже, нарахування за звітний 2017 рік є безпідставним з огляду на відсутність предмету та бази оподаткування.

Ухвалою суду від 10.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання.

29.08.2018 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що відповідно до наявної інформації щодо об'єктів оподаткування транспортним податком та нарахування податку їх власникам за даними розділу «Перелік суб'єктів та об'єктів оподаткування» (закладка «Транспортний податок» підсистема «Облік платежів») ІТС «Податковий блок» було встановлено, що в результаті оновлення у 2018 році відомостей, необхідних для нарахування транспортного податку, не здійснено формування податкового повідомлення-рішення по позивачу.

Також, податковий орган, зазначає, що даний автомобіль включений до Переліку легкових автомобілів, з року випуску яким минуло не більше п'яти років та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 року, який розміщений на офіційному сайті Мінекономрозвитку.

Ухвалою від 05.11.2018 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та за письмовою згодою сторін, вирішено провести розгляд справи по суті в той же день.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, викладених у поданому суду відзиві. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, державний номер НОМЕР_1, був у власності позивача в період з 12.03.2014 року по 04.11.2014 рік, про що свідчить довідка Територіального сервісного центру 8044 МВС України від 18.07.2018 року №154/Д (ТСЦ 8044).

23.03.2018 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №27-02-32-52-02 від 23.03.2018 року, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 25000,00 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким статтю 267 ПК України було викладено в новій редакції та введено в Україні новий місцевий податок на майно - транспортний податок.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VIII (далі - Закон №1797-VIII) внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема, у частині справляння транспортного податку, які набрали чинності з 01.01.2017.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу (в редакції Закону №1797-VIII ) обєктом оподаткування визначено легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, обєму циліндрів двигуна, типу пального.

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, обєм циліндрів двигуна, тип пального.

При прийнятті рішення по суті судом приймається до уваги те, що позивач був власником автомобіля марки LAND ROVER RANGE ROVER, державний номер НОМЕР_1, в період з 12.03.2014 року по 04.11.2014 рік. При цьому оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивачу визначено податкове зобовязання за податковий період 2017 рік.

Згідно статті 33 Податкового кодексу, податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів (пункт 33.1). Податковий період може складатися з кількох звітних періодів (пункт 33.2). Базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку (пункт 33.3).

Відповідно до пп.267.1.1. п.267.1 ст.267 Податкового кодексу, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.

Разом з тим, питання щодо розміру податкового зобов'язання позивача повинно вирішуватися із застосуванням норм підпунктів 267.6.5 та 267.6.6 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу.

Так, відповідно до підпункту 267.6.5. пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу, у разі переходу права власності на обєкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений обєкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей обєкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Підпунктом 267.6.6. пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу встановлено, що за обєкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач був власником автомобіля марки LAND ROVER RANGE ROVER, державний номер НОМЕР_1, в період з 12.03.2014 року по 04.11.2014 рік. Про даний факт свідчить довідка Територіального сервісного центру 8044 МВС України від 18.07.2018 року №154/Д (ТСЦ 8044). Оригінал вищевказаної довідки оглядався у судовому засіданні, щодо належності даного доказу відповідач не заперечував.

Таким чином, в розумінні положення пп.267.1.1. п.267.1 ст.267 Податкового кодексу, позивач не може бути платником податку за податковий період 2017 року, оскільки не був власником транспортного засобу, щодо якого відповідачем нарахований транспортний податок, у 2017 році.

Зазначене дає підстави стверджувати про відсутність у контролюючого органу правових підстав для визначення позивачу суми податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2017 рік.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене узгоджується з актуальною практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1ст.143 КАС України).

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.03.2018 за № 27-02-32-52-02 прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік в сумі 25000 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_3 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 04213, РНОКПП НОМЕР_2)

Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Повний текст рішення виготовлено та підписано: 15.11.2018

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна