Справа № 826/10819/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

17 жовтня 2018 року 15:03 № 826/10819/15
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., суддів: Васильченко І.П., Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Семеняці А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Заступника прокурора Хмельницької області

до Державної санітарно-епідеміологічної служби України

третя особа Державна установа Інститут гігієни та медичної екології ім. О.М. Марзєєва

НАМН України,

Публічне акціонерне товариство Компанія Райз
про визнання протиправним та скасування висновку

за участю представників сторін:
представник позивача: Чипова О.В.
представник відповідача: не прибув
представник третьої особи 1: Губська А.В.
представник третьої особи 2: не прибув

Відповідно до частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 17.10.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
Позивач, в особі Заступника прокурора Хмельницької області (надалі Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної санітарно-епідеміологічної служби України (надалі Відповідач), треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Державна установа Інституту гігієни та медичної екології ім. О.М. Марзєєва НАМН України (надалі третя особа 1), ПАТ Компанія Райз (надалі третя особа 2) про визнання протиправним та скасування висновку від 26.12.2014 №05.03.02-07/78980.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року, в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.11.2016 р., Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2015 р. та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.09.2015 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.02.2017 року головуючим суддею Федорчуком А.Б. прийнято справу до свого провадження та призначено судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що оскаржений висновок є необґрунтованим оскільки викладені у висновку факти не відповідають проведеним дослідженням та дійсним обставинам.

Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Представник третьої особи 1 проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити в позові.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

В С Т А Н О В И В:
Як вбачається з матеріалів справи, що Висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 26.12.2014 р. №05.03.02-07/78980 погоджено обґрунтування встановлення санітарно-захисної зони для складських приміщень для зберігання пестицидів та мінеральних добрив за адресою: АДРЕСА_1 .

До прокуратури Хмельницької області 10.02.2015 р. надійшло звернення ОСОБА_1 щодо порушення вимог санітарного законодавства України в частині недотримання санітарно-захисної зони при використанні ПАТ Компанія Райз складських приміщень по АДРЕСА_1 для зберігання пестицидів та мінеральних добрив.

Під час розгляду звернення ( ОСОБА_1 ), Прокурором встановлено, що висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 05.03.02-07/78980 від 26 грудня 2014 року видано з порушенням вимог санітарно-епідеміологічного законодавства.

Не погоджуючись з прийнятим Відповідачем висновком та враховуючи, що порушення передбаченого законодавством порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи може вплинути на санітарне та епідемічне благополуччя населення, Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Скеровуючи справу на новий розгляд в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.11.2016 р. зазначено, що протоколи дослідження повітря населених місць від 03 червня 2013 року №128-129 та від 29 жовтня 2013 року №453-454 на які послалися суди, не є належним доказом відсутності концентрації забруднюючих речовин в атмосферне повітря, оскільки стосуються даних 2013 року, а оскаржуваний висновок затверджено у 2014 році. Вказані обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 11 Закону України Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, Державній санітарно-епідеміологічній експертизі підлягають: проекти міждержавних, державних цільових, регіональних, місцевих і галузевих програм соціально-економічного розвитку; інвестиційні проекти і програми у випадках і порядку, встановлених законодавством; схеми, передпроектна документація, що стосується районного планування і забудови населених пунктів, курортів тощо; проекти нормативно-технічної, інструкційно-методичної документації, що стосується здоров`я та середовища життєдіяльності людини; продукція, напівфабрикати, речовини, матеріали та небезпечні фактори, використання, передача або збут яких може завдати шкоди здоров`ю людей; документація на розроблювані техніку, технології, устаткування, інструменти тощо; діючі об`єкти, у тому числі військового та оборонного призначення.

Згідно зі ст. 12 Закону України Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, Державна санітарно-епідеміологічна експертиза проводиться органами державної санітарно-епідеміологічної служби, а в особливо складних випадках - комісіями, що утворюються головним державним санітарним лікарем. Експертиза проектів будівництва проводиться відповідно до статті 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". До проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи можуть залучатися за їх згодою фахівці наукових, проектно-конструкторських, інших установ та організацій незалежно від їх підпорядкування, представники громадськості, експерти міжнародних організацій. Рішення про необхідність і періодичність проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи діючих об`єктів приймається відповідними посадовими особами державної санітарно-епідеміологічної служби. Перелік установ, організацій, лабораторій, що можуть залучатися до проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, встановлюється головним державним санітарним лікарем України. Висновок щодо результатів державної санітарно-епідеміологічної експертизи затверджується відповідним головним державним санітарним лікарем.

Порядок проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи регулюється законодавством України.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 березня 2006 року №120 затверджено Порядок проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи (надалі Порядок №120).

Відповідно до розділів 3.1 3.3 Порядку №120 державній санітарно-епідеміологічній експертизі підлягають об`єкти, визначені в статті 11 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", якщо щодо них раніше не проводилася експертиза і власник об`єкта чи вповноважена ним особа не має діючого позитивного висновку на цей об`єкт. Забороняється використання або функціонування об`єктів експертизи без наявності позитивного висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи. Визначення відповідності діючих об`єктів експертизи (тобто об`єктів експертизи, які вже використовуються або функціонують) вимогам санітарних норм здійснюється в ході поточного державного санітарно-епідеміологічного нагляду шляхом періодичної вибіркової перевірки і не потребує проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

Розділами 7.1 7.4 Порядку №120, встановлено, що Державна санітарно-епідеміологічна експертиза об`єктів, на які є санітарні норми або нормативні документи, що затверджені згідно з чинним законодавством України, проводиться установами, закладами державної санітарно-епідеміологічної служби України. Державна санітарно-епідеміологічна експертиза об`єктів, на які відсутні санітарні норми, затверджені нормативні документи та в інших особливо складних випадках, проводиться експертними комісіями, які утворені головним державним санітарним лікарем. До проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи можуть залучатися за їх згодою фахівці наукових, проектно-конструкторських, інших установ та організацій незалежно від їх підпорядкування, представники громадськості, експерти міжнародних організацій. Державна санітарно-епідеміологічна експертиза включає такі етапи: звернення заявника у випадках, передбачених пунктом 7.2 цього Порядку, до Департаменту державного санітарно-епідеміологічного нагляду Міністерства охорони здоров`я України, а у випадках, передбачених пунктом 7.1, - до установ, закладів державної санітарно-епідеміологічної служби України; здійснення вимірювань, досліджень об`єктів, наукового обґрунтування відповідних вимог щодо об`єкта експертизи (показників безпеки та умов використання тощо) та оформлення звіту; проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи та оформлення її результатів у вигляді протоколу експертизи; підготовка проекту висновку; затвердження висновку експертизи та внесення його до реєстру висновків експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що до Головного державного санітарного лікаря України Пономаренко А.М. 13.03.2014 р. надійшла заява щодо проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизу та видачу висновок по об`єкту експертизи: «Обґрунтування встановлення санітарно-захисної зони для Складських приміщень для зберігання пестицидів та мінеральних добрив за адресою: 31345, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Копистин, вул. Чапаєва, 16»; Виробник ПП «Інтер-Еко»; Замовник ПАТ «Компанія «Райз» (стор. 67, 68 том І справи).

Державною санітарно-епідеміологічної служби України Листом від 19.03.2014 р. звернулося до Директора ДУ "Інститут гігієні: та медичної екології ім. О.М. Марзєєва НАМН України" Сердюку A.M.; Головного управління Держсанепідслужби у Хмельницькій області; ПАТ «Компанія «Райз» в якому зазначено наступне: «Державна санітарно-епідеміологічна служба України надсилає лист ПАТ «Компанія «Райз» щодо обґрунтування санітарно-захисної зони за матеріалами «Обґрунтування встановлення розміру санітарно-захисної зони для складських приміщень для зберігання пестицидів та мінеральних добрив за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Копистин, вул. Чапаєва, 16». Просимо опрацювати порушене у листі питання та провести державну санітарно-епідеміологічну експертизу проекту організації санітарно-захисної зони в установленому порядку з розглядом на комісії створеної відповідно до наказу МОЗ України від 03.03.2010 № 187 «Про затвердження Положення про експертну комісію з питань встановлення та зміни розмірів санітарно- захисних зон при головному державному санітарному лікарю України». Головному державному санітарному лікарю Хмельницької області надати Державній установі «Інститут гігієни та медичної екології їм. О.М. Марзєєва НАМН України» акт санітарно-епідеміологічного обстеження (ф 315/о) та наявні результати моніторингу навколишнього природного середовища (концентрації шкідливих речовин у атмосферному повітрі, рівні шуму, тощо) району розташування значеного об`єкта.» (стор. 66 том І).

В матеріалах справи містяться документи, які стали підставою для прийняття спірного висновку: Протоколи Державної установи «Хмельницький обласний лабораторним центром Держсанепідслужби України» про право проведення дослідження повітря робочої зони на території Хмельницької філії ПАТ «Компанія «РАЙЗ» в с. Копистин Хмельницького району: від № 145-147 від 06 червня 2013 року (за 31 травня 2013 року), № 236-238 від 30 жовтня 2013 року (за 28 жовтня 2013 року), № 34-36 від 06 червня 2014 року (04 червня 2014 року), якими встановлено, що концентрація, визначених речовин, не перевищує ГДК; Протоколи Державної установи «Хмельницький обласний лабораторним центром Держсанепідслужби України» про право проведення дослідження повітря населених місць: № 128-129 від 03 червня 2013 року (за 31 травня 2013 року), № 453-454 від 29 жовтня 2013 року (28 жовтня 2013 року), № 213 від 6 червня 2014 року (04 червня 2014 року), в яких зазначено, що максимально-разова, гранично допустима концентрація аміаку в атмосферному повітрі не перевищує нормативних значень.

Крім того, Департаментом екології та природних ресурсів Хмельницької обласної адміністрації Хмельницькій філії ПАТ «Компанія «РАЙЗ» 05 березня 2014 року було надано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами терміном на 5 років - з 05 березня 2014 року по 05 березня 2019 року.

Державною установою «Інститут гігієни О.М. Марзєєва НАМИ України» - Комісією з питань встановлення та зміни розмірів санітарно-захисних зон, 16.12.14 за № 3447 складено Протокол державної санітарно-епідеміологічної експертизи, котрим встановлено, що за матеріалами натурних досліджень, проведених ДУ «Хмельницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» (протокол № 128-129 від 03.06.2013 та від 29.10.2013 №№453-454) на межі житлової забудови встановлено, що концентрації забруднюючих речовин в атмосферному повітрі не перевищували гранично допустимі показники.

Суд звертає увагу, що Державною санітарно-епідеміологічною службою України прийнято спірний висновок на підстав отриманих документів (висновків, протоколів) Державної установи «Інститут гігієни О.М. Марзєєва НАМИ України», Державної установи «Хмельницький обласний лабораторним центром Держсанепідслужби України», в яких були відсутні будь-які зауваження та порушення.

Згідно з п. 2.4 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 173 від 19 червня 1996 року, при виборі земельних ділянок під будівництво, затвердженні норм проектування, проектів планування і забудови населених пунктів, введенні в експлуатацію житлових будинків, будівель культурно-побутового призначення, промислових та інших підприємств і споруд потрібен обов`язковий експертний висновок органів та установ санітарно-епідеміологічної служби за встановленою формою.

Відповідно до п. 5.4 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, промислові, сільськогосподарські та інші об`єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови санітарно-захисними зонами.

Санітарно-захисну зону слід встановлювати від джерел шкідливості до межі житлової забудови, ділянок громадських установ, будинків і споруд , в тому числі дитячих, навчальних, лікувально-профілактичних установ, закладів соціального забезпечення, спортивних споруд та ін., а також територій парків, садів скверів та інших об`єктів зеленого будівництва загального користування, ділянок оздоровчих та фізкультурно-спортивних установ, місць відпочинку, садівницьких товариств та інших, прирівняних до них об`єктів, в тому числі: - для підприємств з технологічними процесами, які є джерелами забруднення атмосферного повітря шкідливими, із неприємним запахом хімічними речовинами та біологічними факторами, безпосередньо від джерел забруднення атмосфери організованими викидами (через труби, шахти) або неорганізованими викидами (через ліхтарі будівель, димлячі і паруючі поверхні технологічних установок та інших споруд, тощо), а також від місць розвантаження сировини, промпродуктів або відкритих складів; - для підприємств з технологічними процесами, які є джерелами шуму, ультразвуку, вібрації, статичної електрики, електромагнітних та іонізуючих випромінювань та інших шкідливих факторів від будівель, споруд та майданчиків, де встановлено обладнання (агрегати, механізми), що створює ці шкідливості; - для теплових електростанцій, промислових та опалювальних котелень - від димарів та місць зберігання і підготовки палива, джерел шуму; - для санітарно-технічних споруд та установок комунального призначення, а також сільськогосподарських підприємств та об`єктів - від межі об`єкта.

На зовнішній межі санітарно-захисної зони, зверненої до житлової забудови, концентрації та рівні шкідливих факторів не повинні перевищувати їх гігієнічні нормативи (ГДК, ГДР), на межі курортно-рекреаційної зони - 0,8 від значення нормативу.

Територія санітарно-захисної зони не повинна розглядатись як резерв розширення підприємств, сельбищної території і прирівняних до них об`єктів.

Згідно з п. 5.7 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, розміри санітарно-захисної зони можуть бути зменшені, коли в результаті розрахунків та лабораторних досліджень, проведених для району розташування підприємств або іншого виробничого об`єкта, буде встановлено, що на межі житлової забудови та прирівняних до неї об`єктів концентрації шкідливих речовин у атмосферному повітрі, рівні шуму, вібрації, ультразвуку, електромагнітних та іонізуючих випромінювань, статичної електрики не перевищуватимуть гігієнічні нормативи.

Відповідно до п. 5.9 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, розміри санітарно-захисних зон для нових видів виробництв, підприємств та інших виробничих об`єктів з новими технологіями, а також зміна цих зон (збільшення чи зменшення згідно з пунктом 5.7) для підприємств і виробництв I - III класів небезпеки затверджуються Головним державним санітарним лікарем України на підставі висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи проектних матеріалів на будівництво зазначених об`єктів.

Зміна розмірів санітарно-захисних зон для підприємств та інших виробничих об`єктів IV - V класів небезпеки затверджується головними державними санітарними лікарями Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя на підставі висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи проектних матеріалів на будівництво зазначених об`єктів.

Згідно з п. 5.16 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, санітарно-захисні зони для складських будівель слід приймати на основі діючих нормативів щодо проектування складських будівель і споруд.

Розміри санітарно-захисних зон для міських загальнотоварних та спеціалізованих складів наведені у додатку № 6, для складів сильнодіючих отруйних речовин - у додатках № 7 та № 8.

Санітарні розриви від загальнотоварних і спеціалізованих складів до закладів охорони здоров`я, відпочинку, дитячих дошкільних закладів і загальноосвітніх шкіл можуть бути збільшені, але не більше, ніж у 2 рази на вимогу органів та установ державного санітарного нагляду.

Так, із системного аналізу змісту додатків № 7 та № 8 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів вбачається, що санітарні захисні зони встановлюються саме до складу, який фактично і є джерелом забруднення.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП Хмельницький обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України (протоколи № 128-129 від 03 червня 2013 року, № 453-454 від 29 жовтня 2013 року) на межі житлової забудови встановлено, що концентрації забруднюючих речовин в атмосферне повітря не перевищують граничнодопустимі показники.

Крім того, оскаржуваний висновок прийнятий Відповідачем на підставі протоколу Комісії з питань встановлення та зміни розмірів санітарно-захисних зон № 3447 від 16 грудня 2014 року, за змістом якого за санітарною класифікацією Хмельницька філія ПАТ Компанія Райз за розрахунковими та натуральними дослідженнями не створюватиме на межі найближчої житлової забудови, рівнів забруднення атмосферного повітря вище гігієнічних нормативів і рівнів шуму вище допустимих норм, із встановленням санітарно-захисної зони розміром 175 м у північному та 130 м у північно-східному напрямках і дотриманням нормативної 200 м санітарно-захисної зони в усіх інших напрямках, а також відповідатиме вимогам п. 5.8 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом № 173 від 19 червня 1996 року Міністерства охорони здоров`я України, і не призведе до погіршення санітарно-гігієнічних умов проживання та здоров`я мешканців прилеглої житлової забудови.

Судом не беруться до уваги посилання на висновки ЗАЦ «Карат», оскільки дане Товариство не здійснює розробку документів, що обґрунтовують обсяги викидів для підприємств.

У відповідності до розділів 9, 10 Порядку №120 Висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи визнаються недійсними: у зв`язку із закінченням терміну дії; за результатами повторної державної санітарно-епідеміологічної експертизи об`єкта, призначеної головним державним санітарним лікарем України, що визнає недійсними попередні результати. Оскарження висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи проводиться в порядку, передбаченому статтею 43 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення".

Суд звертає увагу, що Позивач не був позбавлений права звернутися до Відповідача з поданням про проведення повторної перевірки ПАТ «Компанія «РАЙЗ» санітарно-епідеміологічної експертизи об`єкта.

Проте, як свідчать матеріали справи Позивач не скористався даним правом та під час розгляду справи не надав суду переконливі докази того, що подані документи (Протоколи, Висновки, Акти обстеження) складені з порушенням вимог законодавства.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2 - 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог Заступнику прокурора Хмельницької області (адреса: 29009, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3) відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя Федорчук А.Б.

Судді І.П. Васильченко

Н.Г. Вєкуа