Справа № 2040/5922/18
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 р. № 2040/5922/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до 1) Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (вул. Валентинівська, буд. 22-Б,м. Харків,61170), 2)Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (просп. Тракторобудівників, буд. 144,м. Харків,61121, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 - Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова, яка полягає у припиненні пенсійних виплат на адресу позивача ОСОБА_1;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 2 Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, яка полягає у припиненні соціальних виплат на адресу позивача ОСОБА_1;

- зобов'язати відповідача 1 - Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова, поновити пенсійні виплати для пенсіонера ОСОБА_1, із дня припинення пенсійних виплат - з травня 2018 року включно;

- зобов'язати відповідача 2 поновити соціальні виплати для пенсіонера ОСОБА_1, із дня припинення соціальних виплат - з травня 2018 року включно;

- визнати протиправним рішення відповідача 1 про скасування довідки про взяття на облік ВПО, яка має номер - від 09.11.2015 року, видану на ім'я позивача ОСОБА_1;

- визнати протиправним рішення відповідача 2 про скасування довідки про взяття на облік ВПО, видану на ім'я позивача ОСОБА_1, яке було оформлено наказом від 07.05.2018 року за № 45.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у зв'язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в його населеному пункті був вимушений покинути своє постійне місце проживання. Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради позивачу було видано довідку про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи та взято на облік до Пенсійного фонду, де розпочато виплату пенсії. З травня 2018 року Управлінням Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова припинено виплату пенсії ОСОБА_1 згідно підпунктів 4 і 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 р. №365, у зв'язку із прийняттям начальником Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради рішення про скасування ОСОБА_1 довідки внутрішньо переміщеної особи. Позивач вважає скасування довідки, припинення виплати соціальних виплат та призупинення виплати пенсії протиправним, в зв'язку з чим звернувся до суду.

Від представника відповідача - управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, надано до суду відзив на адміністративний позов, в якому проти задоволення позову заперечується, посилаючись на правомірність призупинення пенсії позивачу.

Відповідачем - управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради надало до суду відзив на адміністративний позов, в якому проти задоволення позову заперечується, з підстав того, що довідку позивача скасовано відповідно до вимог закону, зокрема ст. 12

У судове засідання 20.11.2018 року сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не прибули.

20.11.2018 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Суд, на підставі ст. 205 КАС України, вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.08.2014 року перебуває на обліку УПФУ в Московському районі м. Харкова та отримує пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Однак, з травня 2018 р. УПФУ в Московському районі м. Харкова зупинив виплату пенсії згідно підпунктів 4 і 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 р. № 365, у зв'язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи.

Наказом УПСЗН адміністрації Московського району Харківської міської ради від 23.05.2018 року № 45 на підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 49 від 23.05.2018 року позивачу довідку внутрішньо переміщеної особі скасовано з підстав, визначених ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", у зв'язку з отриманнямф інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби, та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а саме: на підставі Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон "Аркан" та понад 60 днів перебувають на непідконтрольній території України.

Також, вказаним наказом зупинено виплату соціальних допомог внутрішньо переміщеним особам, факт проживання яких на території Московського району м. Харкова не підтверджено.

Згідно відповіді управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради від 07.11.2018 р. № 01-12314 довідку внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 скасовано наказом начальника управління на підставі інформації, яка надійшла з управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова.

Так, Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради до суду надано копію протоколу № 49 від 23.05.2018 року про скасування довідок внутрішньо переміщеним особам з додатком, копію наказу № 45 від 23.05.2018 року, копію листа УПФУ в Московському районі № 10717/30-02/2 від 17.05року про надання переліку осіб, які відповідно до інформації з ІМІТС щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон "Аркан" понад 60 днів перебувають на непідконтрольній території України для здійснення контролю за проведенням соціальних виплат, в додатку якого значиться список № 6 на 3 арк. Разом з копією вказаного листа надано ксерокопію списку невстановленого зразка, з якого неможливо встановити джерело інформації, а також смислове значення вказаної інформації.

Отже, судом встановлено, що довідки внутрішньо перемішених осіб, зокрема, і довідку позивача вирішено скасувати на засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам, про що свідчить протокол № 49 від 23.05.2018 р. засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам.

Матеріалами справи підтверджено, що підставою скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка була видана позивачу, визначено п.п.5 п.1 ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", п. 3, 4, 6, 7, 8, 9 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи та долученого протоколу засідання робочої групи № 49 від 23.05.2018 р., підставою для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.11.2015 року № , виданої на ім'я позивача, послугували обставини перебування останнього понад 60 днів на непідконтрольній території України.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об'єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

Як передбачено положеннями п.3 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення та/або робочі групи, що утворюються з представників територіальних підрозділів МВС, ДМС, СБУ, Національної поліції, Держфінінспекції, Держаудитслужби та Пенсійного фонду України за рішенням районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - робоча група) також можуть проводити додаткові перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо перемішеної особи із складенням акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Відповідно положень п.6 Порядку №365, за відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення або робочої групи робить відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї і залишає внутрішньо переміщеній особі повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з'явитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації.

Як передбачено п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365, соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

При цьому, суд зазначає, що положеннями ст. 14 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII встановлено, що внутрішньо перемішені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.

Відповідно до приписів ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як встановлено судом під час розгляду справи, зі змісту наказу начальника Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради від 23.05.2018 року № 45 про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, вбачається, що довідку скасовано на підставі пп. 5 п. 1 ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", п. 3, 4, 6, 7, 8, 9 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365.

При цьому, зі змісту норми пп. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" вбачається, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа подала завідомо недостовірні відомості.

Однак суд зазначає, що до суду не надано жодних доказів подання позивачем завідомо недостовірних відомостей.

При цьому, судом враховується, що ОСОБА_1 09.06.2018 року подав начальнику Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради заяву, в якій зазначив, що в лютому 2018 року він виїхав до м. Луганська з метою перевірки стану збереження свого майна та до родичів. Однак, з квітня 2018 року ОСОБА_1 перебував у хірургічному відділенні Луганської міської багатопрофільної лікарні № 2, у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, що підтверджується випискою № 3201 з медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення від 14.05.2018 року (а.с. 17).

Лише в травні 2018 року ОСОБА_1 виписано із стаціонара та позивач зміг повернутись до м. Харкова.

Вказані обставини обставини з відповідними документами були надані позивачем до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради разом із заявою від 09.06.2018 року, в якій позивач також просив поновити йому довідку внутрішньо переміщеної особи.

Водночас, відповідачем 2 ані в своєму відзиві на позов, ані в подальших поясненнях не враховано вказані обставини та не зазначено причин, як перешкоджали суб'єкту владних повноважень поновити ОСОБА_1 довідку внутрішньо переміщеної особи.

З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що оскаржуваний у даній справі позивачем наказ начальника Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради від 23.05.2018 року № 45 є необґрунтованим та порушує права позивача, а, оскільки останній прийнятий відносно скасування дії 48 довідок, відтак, належним способом захисту прав та законних інтересів позивача є скасування наказу начальника Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради від 23.05.2018 року № 45 в частині скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.11.2015 року, виданої на ім'я ОСОБА_1.

Щодо частини позовних вимог про визнання протиправним рішення відповідача 1 про скасування довідки про взяття на облік ВПО, яка має номер - від 09.11.2015 року, видану на ім'я позивача ОСОБА_1, то суд відмовляє у її задоволенні, оскільки, по-перше, рішення про скасування довідки про взяття на облік ВПО у даному випадку приймається саме Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, а не Управлінням пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, а по-друге вказана вимога за своєю правовою природою є ідентичною попередній позовній вимозі, яка задоволена судом.

Стосовно зупинення виплати соціальної допомоги ОСОБА_1, то оскільки таке припинення відбулось в результаті прийняття начальником Управлінням праці та соціального захисту населення наказу № 45 від 23.05.2018 року, який скасовано в судовому порядку, то суд приходить до висновку про задоволення частини позовних вимог про зобов'язання відповідача 2 поновити соціальні виплати для пенсіонера ОСОБА_1, із дня припинення соціальних виплат - з травня 2018 року включно як похідної від попередньої позовної вимоги.

Стосовно зупинення виплати пенсії позивачу відповідачем Управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України №1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону №1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону №1058 пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058 зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтями 2 та 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, за обставин, визначених у ст. 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

Конституційне право на соціальний захист включає право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Пічкур проти України" зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в п. 333 цього рішення: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації, держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

Крім того, суд не бере до уваги посилання органу пенсійного фонду, зокрема на скасування довідки внутрішньо переміщеної особи також і з тих підстав, що як вже було встановлено судом, таке скасування було здійснено без наявності підстав, встановлених законом.

Щодо посилань відповідача 1 у відзиві на позов, стосовно окремого порядку виплати пенсії, суд не приймає до увагу вказану позицію, виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", а саме, п.15 викладено в такій редакції: "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.", а п.18 доповнено реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.".

За змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Таким чином, приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335, якими внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки відповідних змін у Закон № 1058-IV внесено не було.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача 1 правових підстав для невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з травня 2018 року.

На підставі пункту 1 частини першої статті 371 КАС України, яким закріплено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, рішення суду слід звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 9 суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Для належного способу захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 з травня 2018 року та визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради щодо припинення соціальних виплат ОСОБА_1 з травня 2018 року.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до 1) Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, 2) Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (вул. Валентинівська, буд. 22-Б,м. Харків,61170, ) щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) з травня 2018 року.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (просп. Тракторобудівників, буд. 144,м. Харків,61121, ) щодо припинення соціальних виплат ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) з травня 2018 року.

Скасувати наказ начальника управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради № 45 від 23.05.2018 року про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 09.11.2015 року, видану на ім'я ОСОБА_1.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (вул. Валентинівська, буд. 22-Б, м. Харків, 61170, ) відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) з травня 2018 року.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (просп. Тракторобудівників, буд. 144,м. Харків,61121, ) поновити соціальні виплати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) з травня 2018 року.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Горшкова О.О.