Справа № 1340/3669/18
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/3669/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань Жовковська Ю.В.

з участю представників

від позивача - ОСОБА_2,

від відповідача - Данилишин С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» про, з урахуванням збільшених позовних вимог:

- стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.02.2018 року по 29.03.2018 року у сумі 8626 грн. 50 коп.;

- стягнення вихідної допомоги у зв'язку з скороченням штату у сумі 6901 грн. 20 коп.;

- зобов'язання нарахувати та виплатити за службу в нічний час доплату 35% посадового окладу за період з 01.01.2017 рік по 20.02.2018 рік;

- стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно у сумі 15835 грн. 81 коп.;

- стягнення 7000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Позивач у підтвердження позовних вимог наводить наступні аргументи. Зазначає, що при звільненні йому було виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку, однак, не було здійснено вчасної виплати усіх інших належних коштів (розрахунку) при звільненні, що суперечить вимогам КЗпП України. Також, зазначає позивач,оскільки його було звільнено у зв'язку із скороченням штату і він має право на отримання вихідної допомоги в порядку КЗпП України, яка в даному випадку не була виплачена при звільненні. Позивач вважає, що за роботу у нічний час відповідач повинен був здійснювати доплати у підвищеному розмірі, не нижче 35% посадового окладу за кожну годину роботи у нічний час, однак доплати у підвищеному розмірі не були здійснені. Окрім того, продовжує позивач, у день звільнення йому не було видано речове майно особистого користування та не виплачувалась грошової компенсації за нього. При цьому, позивач вважає, що своєю протиправною поведінкою відповідач завдав йому моральної шкоди та страждань, не провівши повний розрахунок при звільненні, не виплативши компенсації за речове майно особистого користування та вихідну допомогу, на які розраховував при звільненні, однак такі не були виплачені у визначені законом терміни, змушувало такого позичати кошти, звертатися за правовою допомогою до адвоката та нести додаткові витрати.

Представник позивача дав аналогічні пояснення, просить позов задовольнити.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що особи рядового і начальницького складу не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, проходять службу. Порядок проходження служби у Державній кримінально-виконавчій службі урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність. А відтак, на думку відповідача, на інспектора відділу нагляду і безпеки капітана внутрішньої служби ОСОБА_4 положення КЗпП України не поширюються. Також, відповідач зазначає, що при звільненні позивача у зв'язку із скороченням штатів з ним було повністю проведено розрахунок. Щодо нарахування позивачу доплати за службу у нічний час, то з даного питання представнику позивача була надана відповідь за вих.№365 від 23.05.2018 року де вказано, що загальну кількість годин понесеної служби в нічний час за період з 01.01.2017 року по 20.02.2018 року становить 288 год., загальна вартість яких становить 365 грн. 82 коп. яку йому повністю виплачено. З приводу речового майна, то позивачу була надана відповідь за вих.№316 від 27.04.2018 року згідно якої грошова компенсація за не отримане майно нарахована, проте не виплачена позивачу. Окрім того, відповідач зазначає про те, що позивач не навів жодних доказів, які б підтверджували спричинення йому моральної шкоди.

Представник відповідачів проти позову заперечив, просить у його задоволенні відмовити.

Ухвалою від 20.08.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 16.10.2018 року, занесеною в протокол судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджуються наступні обставини справи.

Наказом Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» від 20.02.2018 року за №14/ос/ВП-18, відповідно до Закону України «Про національну поліцію», звільнено у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за п.1 підп.4 ст.77 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - капітана внутрішньої служби ОСОБА_4 (Д-007303), інспектора відділу нагляду і безпеки Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)», 20.02.2018 року. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 09 років 04 місяців 00 днів, у пільговому обчисленні 11 років 04 місяців 18 днів. Відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку виплатити грошову компенсацію за невикористані чергові відпустки за 2015 рік в кількості 13 діб, за 2017 рік в кількості 25 діб, за 2018 рік в кількості 3 доби, всього 41 календарна доба.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з несвоєчасним розрахунком з відповідачем, а також у зв'язку з невиплатою останньому вихідної допомоги у зв'язку із скороченням штату та доплати за службу в нічний час, виплатою компенсації за речове майно.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 року за №2713-IV, з наступними змінами та доповненнями, служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Частиною 8 цієї ж статті встановлено, що трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Як передбачено ч.5 ст.23 даного Закону, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.17.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 року за №222 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.11.2009 року за №1040/17056 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), у разі звільнення зі служби грошове забезпечення виплачується: особам рядового і начальницького складу - до дня отримання (включно) органом або установою наказу про звільнення зі служби, але не більше ніж за п'ять діб з дня отримання наказу про звільнення (з урахуванням пунктів 17.2 - 17.4 цієї Інструкції).

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, оскільки спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці службовців кримінально-виконавчої служби, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 117 КЗпП України як такої, що є загальною та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з кримінально-виконавчої служби.

Судом встановлено, що останнім робочим днем позивача був день його звільнення 20.02.2018 року (наказ від 20.02.2018 року за №14/ос/ВП-18), а розрахунок з ним був проведений лише 29.03.2018 року шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на його картковий рахунок в АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується відповідною випискою з банку.

У відповідності до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що наведений Порядок поширюються на спірні правовідносини, оскільки, відповідно до підп. «л» п.1 даного Порядку, його положення застосовуються у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В позовній заяві наявний розрахунок суми середнього заробітку позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який, всупереч вищенаведеній нормі, жодним чином не спростований відповідачем.

Таким чином, з врахуванням, довідки про грошове забезпечення від 22.05.2018 року, табелів обліку робочого часу за період з січня 2017 року по лютий 2018 року, суд вважає, що за період з 20.02.2018 року по 29.03.2018 року загальна сума середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових коштів, яка підлягає виплаті становить 8626 грн. 50 коп.

Що стосується виплати вихідної допомоги у зв'язку із скороченням штатів, то суд зазначає наступне.

Як передбачено п.18.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особам рядового і начальницького складу, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" при звільненні зі служби за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків, а при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, наведеною спеціальною нормою при звільненні особи зі служби у зв'язку із скороченням штатів передбачено виплату одноразової грошової допомоги.

А відтак, на думку суду, в цьому випадку відсутні підстави для виплати позивачу вихідної допомоги на підставі загальної норми ст.44 КЗпП України, оскільки дані правовідносини врегульовані нормами спеціального законодавства.

З приводу оплати роботи в нічний час.

Судом встановлено та підтверджується наявними матеріалами справи, що доплата за службу в нічний час ОСОБА_4 нараховувалась відповідно до п.7.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України у розмірі 35% посадового окладу, годинна ставка обчислювалась шляхом поділу місячного посадового окладу на кількість робочих годину цьому місяці виходячи з норми тривалості робочого часу в годинах на місяць при 41-голдинному робочому тижні, а також відповідно до п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року за №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», в якому зазначено, що додаткові види грошового забезпечення, визначені згідно додатками 25-28, виплачуються в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50% установленого згідно із зазначеними додатками розміру.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем позивачу правомірно здійснювалась доплата за службу в нічний час у розмірах, встановлених вищенаведеними правовими нормами - 50% від 35% посадового окладу.

За таких обставин, підстави для додаткового стягнення з відповідача сум доплати за службу в нічний час відсутні.

Щодо вимог про стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно.

Відповідно до п.27 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року за №578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби», під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

В матеріалах справи наявна довідка відповідача від 27.08.2018 року за №266 відповідно до якої сума невиплаченої грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна становить 15835 грн. 81 коп.

Відповідач не заперечує проти того, що дана сума на час розгляду справи в суді позивачу не виплачена.

Таким чином, суд вважає, що грошова компенсація за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 15835 грн. 81 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Окрім того, суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки останній не надав жодного доказу, який би підтверджував його моральні страждання та того, що такі перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з протиправними діями відповідача.

Як передбачено ч.1 стр.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.02.2018 року по 29.03.2018 року у сумі 8626 грн. 50 коп. та стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно у сумі 15835 грн. 81 коп., а тому в цій частині позов слід задовольнити. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Також, позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3016 грн. 00 коп., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 14.04.2018 року та актом приймання - передачі надання послуг від 02.11.2018 року на суму 3016 грн. 00 коп., квитанціями на здійснення оплати.

Відтак, судові витрати (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу), у відповідності до вимог ч.3 ст.139 КАС України, належить присудити на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» (м.Львів, вул.Хуторівка, 2, ) на користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.02.2018 року по 29.03.2018 року у сумі 8626 грн. 50 коп. та грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 15835 грн. 81 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» (м.Львів, вул.Хуторівка, 2, ) на користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 281 (двісті вісімдесят одна) грн. 92 коп. сплаченого судового збору та 1206 (одна тисяча двісті шість) грн. 40 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 16 листопада 2018 року.

Суддя В.Я.Мартинюк