Справа № 814/1479/18
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1479/18

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Джабурія О.В.

суддів: Кравченко К.В. , Вербицька Н. В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.08.2018р. по справі № 814/1479/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області, третя особа Єланецька районна державна адміністрація Миколаївської області, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа: Єланецька районна державна адміністрація Миколаївської області, про визнання протиправними дії щодо припинення договору оренди землі загальною площею 15,0 га з кадастровим номером НОМЕР_1 укладеного 10.11.2003 року між Єланецькою районною державною адміністрацією Миколаївської області та ОСОБА_1, зареєстрованого ДП «Єланецький РЦ ДЗК» 17.11.2003 року, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди зроблено запис № 30; зобов'язання розглянути питання про поновлення строку дії договору оренди землі загальною площею 15,0 га з кадастровим номером НОМЕР_1 укладеного 10.11.2003 року між Єланецькою районною державною адміністрацією Миколаївської області та ОСОБА_1, зареєстрованого ДП «Єланецький РЦ ДЗК» 17.11.2003 року, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди зроблено запис № 30.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у продовженні договору оренди землі, оскільки позивач має першочергове право на користування зазначеною земельною ділянкою.

Відповідач надав відзив на позов, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач заяви про поновлення договору оренди земельної ділянки у строк, встановлений договором, не подав, тому йому правомірно відмовлено у поновленні договору.

Третя особа пояснень щодо позову не надала, просила розглядати справу за її відсутності в порядку письмового провадження.

Ухвалою від 12.04.2018 року провадження у справі було закрито у зв'язку з тим, що справу належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018 року скасовано ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду про закриття провадження у справі від 12.04.2018 року у зв'язку з тим, що позивачем є фізична особа, що виключає можливість розгляду даної справи в порядку господарського судочинства. Також у постанові апеляційної інстанції зазначено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2018 року відмовлено у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди землі та визнання договору оренди землі поновленим та роз'яснено позивачу, що він має право звернутись із даним позовом до Миколаївського окружного адміністративного суду. Вищевказана ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2018 року набрала законної сили 07 лютого 2018 року. На виконання даної ухвали, ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства. Тому з системного аналізу вимог чинного законодавства та обставин справи, а також з метою забезпечення доступу особи до правосуддя, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі.

Представник позивача 01.08.2018 року надав суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року закрито провадження у справі.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати ухвалу суду та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

10.11.2003 року між ОСОБА_1 та Єланецькою РДА Миколаївської області було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 15,0 га з кадастровим номером НОМЕР_1 строком на 14 років, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі зроблено запис № 30 від 17.11.2003 року.

П.2.2 Договору від 10.11.2003 року визначено, що по закінченню дії договору орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше, ніж за 2 місяці до його закінчення.

Позивач 17.07.2017 року особисто звернувся до відповідача із заявою про поновлення договору оренди землі та з проектом додаткової угоди. Відповідач відмовив у реєстрації заяви, оскільки позивачем до заяви не було додано технічної документації з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, агрохімічний паспорт поля земельної ділянки.

19.07.2017 року подав до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області заяву про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки (розроблення технічної документації) згідно договору оренди землі від 10.11.2003 року.

Наказом № 14-9808/14-17-СГвід 26.07.2017 року відповідач надав згоду позивачу на відновлення меж земельної ділянки площею 15,00 га пасовищ, що перебуває в його користуванні на підставі договору оренди земельної ділянки від 10.11.2003 року, що зареєстрований в ДП «Єланецький РЦ ДЗК» від 17.11.2003 року № 30, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Водяно-Лоринської сільської ради Єланецького району Миколаївської області.

Листом від 18.10.2017 року № 31-14-0.6-8164/2-17 відповідач повідомив позивача, що поновлення договору оренди землі буде можливим за умови встановлення розміру орендної плати на рівні 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та наявності агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки.

23.10.2017 року позивач повторно надав заяву про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Листом від 31.10.2017 року № 12224/6-17-СГ відповідач відмовив в поновленні договору оренди земельної ділянки від 10.11.2003 року, оскільки заяву про поновлення договору позивачем подано пізніше, ніж за два місяці до закінчення строку дії договору оренди, та повідомлено позивача про необхідність повернення земельної ділянки власнику.

Позивач 09.11.2017 року знову подав заяву відповідачу про поновлення договору оренди земельної ділянки, в якій зазначив, що з аналогічною заявою вже звертався 29.08.2017 року.

01.12.2017 року листом № К-12825/6-17-СГ відповідач повідомив позивача, що листом від 31.10.2017 року № 12224/6-17-СГ позивачу відмовлено в поновленні договору оренди землі, та повторно роз'яснено про обов'язок позивача повернути земельну ділянку орендодавцеві.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Відповідно до вимог ст.33 Закону України «Про оренду землі», по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що «фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Відповідно до вимог п.1, 2 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Єланецькою районною державною адміністрацією Миколаївської області укладено договір оренди землі. На думку позивача, він як орендар належно виконував свої обов'язки згідно з умовами договору, тому ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області протиправно не поновив договір оренди земельної ділянки.

Таким чином, предметом спору у цій справі є вимога позивача щодо продовження дії укладеного ним із Єланецькою районною державною адміністрацією Миколаївської області договору оренди землі.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Згідно зі статтею 5 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) одним із принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Пунктом є-1 статті 15-1 ЗК України передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Це положення узгоджується з вимогами частини другої статті 16 Закону України від 06 жовтня 1998 року №161-XIV «Про оренду землі», згідно з яким укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Частинами першою та шостою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з моменту укладення між землекористувачем та органом виконавчої влади договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб'єктами та в подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору. Такі ознаки притаманні цивільним правовідносинам (які з урахуванням суб'єктного складу можуть бути предметом судового розгляду у відповідному суді загальної юрисдикції або господарському суді), а не адміністративним.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2018 року по справі № 465/7909/15-а.

Відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно до вимог п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, на підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо закриття провадження в даній адміністративній справі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.