Справа № 0440/7029/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2018 року Справа № 0440/7029/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
суддів: Дєєва М.В.,
при секретарі: Деркач О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Первинної професійної спілки "Правозахисники країни" до Секретаріату Кабінету Міністрів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Первинної професійної спілки "Правозахисники країни " до Секретаріату Кабінету Міністрів України, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Секретаріату Кабінету Міністрів України щодо ненадання в п'ятиденний термін, що передбачений ч.1 ст. 28 Закону України "Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності" запитуваної інформації на запит Первинної професійної спілки "Правозахисники країни" від 11.02.2018 року за вих. № 46;
- зобов'язати Секретаріат Кабінету Міністрів України надати інформацію на запит Первинної професійної спілки "Правозахисники країни " від 11.02.2018 року за вих. № 46, а саме: чи передбачається у першій половині 2018 року прийняття Кабінетом Міністрів України рішень, щодо підвищення розміру складових грошового забезпечення поліцейських;
- стягнути з Секретаріату Кабінету Міністрів України на користь Первинної професійної спілки "Правозахисники країни " витрати по підготовці справи до розгляду в розмірі 3 000,00 гривень.
У обґрунтування позову позивач посилається на те, що він звернувся до Кабінету Міністрів України із запитом від 11.02.2018 року за вих. № 46, в якому просив надати інформацію чи передбачається у першій половині 2018 року прийняття Кабінетом Міністрів України рішень, щодо підвищення розміру складових грошового забезпечення поліцейських. Запит Кабінетом Міністрів України отримано 16.02.2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, інформація позивачем на запит від 11.02.2018 року за вих. № 46 від Кабінету Міністрів України та/або Секретаріату Кабінету Міністрів України не була отримана, а отримана від Національної поліції України, листом від 13.03.2018 року за вих. №355/29/2-01-2018. У цьому позові зазначили про те, що ненадання відповідачем інформації на запит Профспілки, в п'ятиденний термін, перешкоджає її діяльності та реалізації прав, передбачених ст. 28 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності», у зв'язку із чим позивач звернувся до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 року, після залишення позовної заяви без руху, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи одноособово за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання на 30.10.2018 року.
Ухвалою суду від 30.10.2018 року призначено колегіальний розгляд справи №0440/7029/18 за позовом Первинної професійної спілки "Правозахисники країни" до Секретаріату Кабінету Міністрів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 31.10.2018 року призначено підготовче засідання у справі на 08.11.2018 року із призначенням розгляду справи колегією суддів у складі: головуючого судді Ількова В.В., суддів - Кадникової Г.В., Дєєва М.В.
Ухвалою суду від 08.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи № 0440/7029/18 по суті на 08.11.2018 року.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, позивач звернувся до Кабінету Міністрів України в порядку Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності» із запитом від 11.02.2018 року № 46. Зазначений запит отримано та зареєстровано в Секретаріаті Кабінету Міністрів України 23.02.2018 року за № 1589/2/1-17. Також у запиті позивач просить повідомити чи передбачається у першій половині 2018 року прийняття Урядом рішень щодо підвищення розміру складових грошового забезпечення поліцейських. Отже, порушені позивачем у запиті питання віднесені до компетенції центрального органу виконавчої влади, а не Прем'єр-міністра України чи Кабінету Міністрів. 27.02.2018 року відповідач листом № 1589/3/1-18 запит позивача надіслав до органів МВС для розгляду і надання відповіді. При цьому зазначили, що Національна поліція України листом від 13.03.2018 року № 355/29/2-01-2018 надала повну інформацію первинній професійній спілці «Правозахисники країни» щодо порушеного ними в запиті від 11.02.2015 року № 46 питання. Отже, Секретаріат Кабінету Міністрів України діяв в межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом.
Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивач надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу за відсутності представника Секретаріату Кабінету Міністрів України.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
З огляду на положення ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч.9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи наведене, у зв'язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Первинна професійна спілка "Правозахисники країни" легалізована у встановленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про легалізацію профспілки, об'єднання профспілки від 03.06.2014 №353 та зареєстрована як юридична особа 06.06.2014 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб Серії АД №300170 від 11.06.2014 року.
Відповідно до п. 1.4. Статуту позивача, профспілка об'єднує осіб, які працюють в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області, а також осіб, які звільнилися, у зв'язку з виходом на пенсію з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, а також інших осіб пов'язаних з правоохоронною діяльністю.
У відповідності до п. 2.1. Статуту, основна мета профспілки - здійснення представництво та захисту трудових соціально - економічних прав та інтересів членів Профспілки.
Судом встановлено, що на виконання взятих на себе завдань позивачем у порядку ст. 28 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» було направлено запит від 11.02.2018 року за № 46 до Кабінету Міністрів України, в якому позивач просив надати інформацію про те, чи передбачається у першій половині 2018 року прийняття Кабінетом Міністрів України рішень, щодо підвищення розміру складових грошового забезпечення поліцейських.
Зазначений запит отримано відповідачем 16.02.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи.
Запит позивача від 11.02.2018 року № 46 зареєстровано в Секретаріаті Кабінету Міністрів України 23.02.2018 року за № 1589/2/1-17.
27.02.2018 року Секретаріат Кабінету Міністрів України листом № 1589/3/1-18 запит позивача від 11.02.2018 року № 46 надіслав до органів МВС для розгляду та надання відповіді.
Листом № 355/29/2-01-2018 від 13.03.2018 року Національною поліцією України було надано відповідь на запит позивача щодо підвищення розміру складових грошового забезпечення поліцейських від 11.02.2018 року № 46.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про те, що порушені позивачем у запиті від 11.02.2018 року за вих. № 46 питання віднесені до компетенції центрального органу виконавчої влади, а не Прем'єр-міністра України чи Кабінету Міністрів, у зв'язку із чим цей запит для розгляду було направлено до органів МВС.
Отже, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на вказаний запит позивача від 11.02.2018 року № 46, у встановлений ст.28 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» строк, відповідь відповідачем надана не була.
Звертаючись до суду із цим позовом позивач посилається на те, що він звернувся до Кабінету Міністрів України із запитом від 11.02.2018 року за вих. № 46, в якому просив надати інформацію про те, чи передбачається у першій половині 2018 року прийняття Кабінетом Міністрів України рішень, щодо підвищення розміру складових грошового забезпечення поліцейських, однак, відповіді на запит у п'ятиденний термін, як це передбачено нормами чинного законодавства відповідачем надано не було, що в свою чергу перешкоджає діяльності Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» в здійсненні своїх прав передбачених ст. 28 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності», у зв'язку із чим позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.
Відповідно до ст.28 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999 року № 1045-XIVпрофспілки, їх об'єднання мають право одержувати безоплатно інформацію від роботодавців або їх об'єднань, державних органів та органів місцевого самоврядування з питань, що стосуються трудових і соціально-економічних прав та законних інтересів своїх членів, а також інформацію про результати господарської діяльності підприємств, установ або організацій. Зазначена інформація має бути надана не пізніше п'ятиденного терміну.
Частиною 3 статті 36 Конституції України визначено, що громадяни мають право на участь у професійних спілках з метою захисту своїх трудових і соціально-економічних прав та інтересів. Професійні спілки є громадськими організаціями, що об'єднують громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної діяльності. Професійні спілки утворюються без попереднього дозволу на основі вільного вибору їх членів. Усі професійні спілки мають рівні права. Обмеження щодо членства у професійних спілках встановлюються виключно цією Конституцією і законами України.
Відповідно до статті 13 Закону № 1045-XIV держава забезпечує реалізацію права громадян на об'єднання у професійні спілки та додержання прав і інтересів профспілок. Держава визнає профспілки повноважними представниками працівників і захисниками їх трудових, соціально-економічних прав та інтересів, співпрацює з профспілками в їх реалізації, сприяє профспілкам у встановленні ділових партнерських взаємовідносин з роботодавцями та їх об'єднаннями.
За визначенням, наведеним в ст.1 Закону 1045-XIV професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадянська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання).
Первинна організація профспілки - добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі.
Член профспілки - особа, яка входить до складу профспілки, визнає її статут та сплачує членські внески.
Відповідно до ст.7 вказаного Закону членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в навчальному закладі.
Громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами.
За приписами ч. 1 ст. 2 Закону № 1045-XIV професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону № 1045-XIV профспілки, їх об'єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об'єднаннями громадян.
Представництво інтересів членів профспілки у взаємовідносинах з роботодавцями, державними органами та органами місцевого самоврядування здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, а також відповідно до законодавства (ч.5 ст.19 Закону № 1045-XIV).
Відповідно до ч.1 ст.11 вказаного Закону для представництва і здійснення захисту прав та інтересів членів профспілок на відповідному рівні договірного регулювання трудових і соціально-економічних відносин профспілки, організації профспілок можуть мати статус первинних, місцевих, обласних, регіональних, республіканських, всеукраїнських.
Статус первинних мають профспілки чи організації профспілки, які діють на підприємстві, в установі, організації, навчальному закладі або об'єднують членів профспілки, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах, організаціях або у фізичних осіб (ч.2 ст.11 Закону № 1045-XIV).
Відповідно до ч.1 ст.14 Закону № 1045-XIV профспілки діють відповідно до законодавства та своїх статутів.
Право на інформацію гарантоване ст. 34 Конституції України, відповідно до якої кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 6 цього Закону, право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов'язком суб'єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов'язком суб'єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.
Частинами 1 та 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію» визначено, що право на інформаціют охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.
Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
За приписами ст. 20 вказаного Закону за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.
Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Так, частинами першою, другою статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.
Згідно з частинами другою-четвертою статті 50 цього Закону проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.
Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями. Проекти актів Кабінету Міністрів України можуть також вноситися в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України Прем'єр-міністром України, Першим віце-прем'єр-міністром України, віце-прем'єр-міністрами України.
Проекти актів Кабінету Міністрів України, внесені на його розгляд, реєструються Секретаріатом Кабінету Міністрів України. Зареєстровані проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться до бази даних електронної комп'ютерної мережі. Їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин першої, другої статті 51 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону. Якщо проект рішення отримав підтримку рівно половини посадового складу Кабінету Міністрів України і за цей проект проголосував Прем'єр-міністр України, рішення вважається прийнятим.
Після підписання акта Кабінету Міністрів України внесення до його тексту будь-яких змін, у тому числі виправлення орфографічних і стилістичних помилок, здійснюється в порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.
Відповідно до частин першої, другої статті 47 цього ж Закону Секретаріат Кабінету Міністрів України здійснює організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення діяльності Кабінету Міністрів України.
Секретаріат Кабінету Міністрів України забезпечує підготовку та проведення засідань Кабінету Міністрів України та діяльність Прем'єр-міністра України, Першого віце-прем'єр-міністра України, віце-прем'єр-міністрів України та міністрів України, які не очолюють міністерства. Секретаріат здійснює контроль за своєчасним поданням органами виконавчої влади проектів законів, проектів актів Кабінету Міністрів України, інших документів для підготовки їх до розгляду Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що відповідно до статуту первинної професійної спілки «Правозахисники країни», затвердженого загальними зборами засновників Первинної професійної спілки «Правозахисники країни», профспілка є добровільною неприбутковою організацією, створеною за територіальною та галузевою ознаками, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їхньої професійної діяльності, трудової діяльності та навчання з метою представництва, реалізації та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів Профспілки.
У лютому 2018 року позивач звернувся до Кабінету Міністрів України із запитом від 11.02.2018 року за вих. № 46, в якому просив надати інформацію про те, чи передбачається у першій половині 2018 року прийняття Кабінетом Міністрів України рішень, щодо підвищення розміру складових грошового забезпечення поліцейських.
Запитувана позивачем інформація за своєю суттю є публічною інформацією.
Суд зазначає про те, що Секретаріат Кабінету Міністрів України забезпечує відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» розгляд та надання відповідей на запити, що надходять до Кабінету Міністрів України.
Положенням про Секретаріат Кабінету Міністрів України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2009 року №850 передбачено, що Секретаріат Кабінету Міністрів України є постійно діючим органом, що забезпечує діяльність Кабінету Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 583 «Питання виконання Закону України «Про доступ до публічної інформації» в Секретаріаті Кабінету Міністрів України, центральних та місцевих органах виконавчої влади»Секретаріат Кабінету Міністрів України:
1) є розпорядником інформації, якою володіє Кабінет Міністрів України, зокрема інформації: яка отримана або створена в процесі здійснення Кабінетом Міністрів України своїх повноважень та яка перебуває у володінні Секретаріату Кабінету Міністрів України; яка отримана або створена Секретаріатом Кабінету Міністрів України під час забезпечення діяльності Кабінету Міністрів України та яка перебуває у володінні Секретаріату Кабінету Міністрів України;
2) не є розпорядником інформації за запитами на інформацію: стосовно інформації інших державних органів України, органів влади інших держав, міжнародних організацій; стосовно інформації, яка може бути отримана шляхом узагальнення, аналітичної обробки даних або яка потребує створення в інший спосіб.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року №950 затверджено Регламент Кабінету Міністрів України, який встановлює порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, визначає інші процедурні питання його діяльності.
Параграфом 1 Регламенту визначено, що Кабінет Міністрів є колегіальним органом, який здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на засіданнях.
Згідно з пунктом 4 параграфу 22 Регламенту рішення за результатами розгляду проектів актів законодавства приймаються у порядку, встановленому пунктами 2 і 3 параграфу 55-1 цього Регламенту.
Главою 7 розділу 4 Регламенту унормовано порядок розгляду проектів актів Кабінету Міністрів, зокрема, розгляд на засіданні урядового комітету (параграф 55) та розгляд на засіданні Кабінету Міністрів (параграф 55-1).
Відповідно до пунктів 1-5 параграфу 55-1 Регламенту розглянутий на засіданні урядового комітету та завізований Першим віце-прем'єр-міністром, Віце-прем'єр-міністром проект акта Кабінету Міністрів включається до порядку денного чергового засідання Кабінету Міністрів. До проекту акта крім матеріалів, поданих головним розробником, та експертного висновку Секретаріату Кабінету Міністрів додаються витяг з протоколу засідання урядового комітету і довідка про розбіжності щодо проекту акта, якщо їх не врегульовано після розгляду урядовим комітетом.
Акт Кабінету Міністрів приймається, якщо за результатами розгляду на засіданні до нього не висловлено зауважень.
Не ставиться на голосування рішення про прийняття акта Кабінету Міністрів, щодо якого під час обговорення на засіданні членами Кабінету Міністрів висловлено зауваження і пропозиції. Такий проект повертається головному розробникові для доопрацювання та повторного внесення в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів. Якщо строк доопрацювання не визначено, проект вноситься не пізніше ніж через 10 днів після розгляду на засіданні.
Прийняті акти Кабінету Міністрів Прем'єр-міністр підписує на засіданні Кабінету Міністрів. Акт, прийнятий Кабінетом Міністрів з поправками, оформляється у визначений ним строк.
Після підписання акта Кабінету Міністрів внесення до його тексту будь-яких змін, у тому числі виправлення орфографічних та стилістичних помилок, здійснюється шляхом прийняття відповідного рішення на засіданні Кабінету Міністрів.
У відповідності до параграфу 4 Розділу 2 Регламенту Кабінет Міністрів планує свою роботу на основі та на виконання Програми діяльності Кабінету Міністрів, для чого розробляє і затверджує щорічний план дій щодо виконання зазначеної Програми, основні напрями економічної політики України, розробляє і подає на розгляд Верховної Ради проект Основних напрямів бюджетної політики та проект Закону про Державний бюджет України на відповідний рік, проекти загальнодержавних програм, планує свою нормотворчу діяльність, зокрема з розроблення проектів регуляторних актів.
Розгляд проектів актів на засіданнях Кабінету Міністрів здійснюється відповідно до щоквартальних планів-графіків, які готуються з урахуванням строків, установлених Програмою діяльності Кабінету Міністрів, концепціями реалізації державної політики у відповідних сферах, законами України, міжнародно-правовими зобов'язаннями України, актами Президента України та постановами Верховної Ради, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів, протокольними рішеннями Кабінету Міністрів та дорученнями Прем'єр-міністра України, а також з урахуванням строків, запропонованих міністерствами для внесення на розгляд Кабінету Міністрів проектів актів, що розробляються ними в ініціативному порядку.
Щоквартальні плани-графіки внесення на розгляд Уряду проектів актів законодавства складаються Секретаріатом Кабінету Міністрів та підписуються Державним секретарем Кабінету Міністрів України (далі - Державний секретар Кабінету Міністрів).
Такі щоквартальні плани-графіки надсилаються в електронній формі до відома Прем'єр-міністрові України, Першому віце-прем'єр-міністрові України, віце-прем'єр-міністрам України та міністрам.
Секретаріат Кабінету Міністрів веде постійний облік проектів актів, розроблення яких передбачено завданнями, встановленими актами законодавства, що набрали чинність після складення щоквартального плану-графіка внесення на розгляд Уряду проектів актів законодавства на відповідний період, та щодекади надсилає оновлений план-графік в електронній формі до відома Прем'єр-міністрові України, Першому віце-прем'єр-міністрові України, віце-прем'єр-міністрам України та міністрам.
Відповідно до наказу Керівника Секретаріату Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2012 року №23 до Переліку видів інформації, розпорядником якої є Секретаріат Кабінету Міністрів України, включено, зокрема, інформацію про діяльність Кабінету Міністрів України.
Суд зазначає, що позивач у своєму запиті від 11.02.2018 року за вих. № 46 просив Кабінет Міністрів України повідомити чи передбачається у першій половині 2018 року прийняття Кабінетом Міністрів України рішень, щодо підвищення розміру складових грошового забезпечення поліцейських.
Із запиту Профспілки від 11.02.2018 року за вих. № 46 видно, що останні вже зверталися до Національної поліції України та дізналися про те, що згідно Державного бюджету на 2018 рік, підвищення грошового забезпечення поліцейським у першій половині 2018 року не планується. Підвищення грошового забезпечення можливе у разі прийняття Урядом рішення щодо збільшення розмірів його складових, у зв'язку із чим позивач звернувся саме до Кабінету Міністрів України із цим запитом № 46 від 11.02.2018 року, оскільки саме Кабінет Міністрів України, як державний орган, володіє відповідною інформацію.
Отже, судом встновлено, матеріалами справи підтверджено, що предметом спірних правовідносин у цій справі є бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації на запит позивача від 11.02.2018 року за вих. № 46 в п'ятиденний термін, що передбачений ч.1 ст.28 Закону України "Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності".
Відповідач у справі не заперечує, що ним не було надано позивачу відповіді на запит від 11.02.2018 року за вих. № 46 у встановлений ст.28 Закону України "Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності" п'ятиденний строк.
Отже, суд дійшов висновку про те, що відповідач свої обов'язки належним чином не виконав, запитувану інформацію за запит позивача від 11.02.2018 року за вих. № 46 не надав, чим допустив порушення вимог ст. 28 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного позовні вимоги Первинної професійної спілки "Правозахисники країни" до Секретаріату Кабінету Міністрів України підлягають задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльність Секретаріату Кабінету Міністрів України щодо ненадання в п'ятиденний термін, що передбачений ч.1 ст. 28 Закону України "Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності" запитуваної інформації на запит Первинної професійної спілки "Правозахисники країни " від 11.02.2018 року за вих. № 46.
Щодо позовних вимог про зобов'язання Секретаріату Кабінету Міністрів України надати інформацію на запит Первинної професійної спілки "Правозахисники країни " від 11.02.2018 року за вих. № 46, а саме: чи передбачається у першій половині 2018 року прийняття Кабінетом Міністрів України рішень, щодо підвищення розміру складових грошового забезпечення поліцейських, слід зазначити про таке.
Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Заявлені вимоги позивача про зобов'язання Секретаріату Кабінету Міністрів України надати інформацію на запит Первинної професійної спілки "Правозахисники країни " від 11.02.2018 року за вих. № 46, а саме: чи передбачається у першій половині 2018 року прийняття Кабінетом Міністрів України рішень, щодо підвищення розміру складових грошового забезпечення поліцейських, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, у зв'язку із чим позовні вимоги і цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про стягнення з Секретаріату Кабінету Міністрів України на користь Первинної професійної спілки "Правозахисники країни " витрати по підготовці справи до розгляду в розмірі 3 000,00 грн., слід зазначити про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України до видів судових витрат належать судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи.
До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (п. 5 ч. 3 ст. 132 КАС України).
За приписами частини 1 статті 138 КАС України розмір витрат, пов'язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 9 статті 139 КАС України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
В обґрунтування понесених витрат по підготовці справи до судового розгляду позивачем надано договір про надання послуг по підготовці по справи до розгляду №10/09-1 від 10.09.2018 року, квитанцію № 10/09-1 від 10.09.2018 року довільної форми, в якій зазначено найменування послуг, сума, підписи замовника та виконавця, дата оплати, також надано акт про оплату послуг від 10.09.2018 року та розрахунок наданих послуг.
Платіжних (розрахункових) документів, рахунків на оплату та інших документів, які б можливо було вважати платіжними документами та належними доказами здійснення оплати позивачем не надано.
Таким чином, позивачем не підтверджено належними платіжними документами факту понесення витрат, пов'язаних з розглядом справи, у зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
У відповідності зі статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини першої статті Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (частина перша статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно зі статтею 249 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов Первинної професійної спілки "Правозахисники країни" до Секретаріату Кабінету Міністрів України підлягає задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльність Секретаріату Кабінету Міністрів України щодо ненадання в п'ятиденний термін, що передбачений ч.1 ст. 28 Закону України "Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності " запитуваної інформації на запит Первинної професійної спілки "Правозахисники країни " від 11.02.2018 року за вих. №46.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 881,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Секретаріату Кабінету Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Первинної професійної спілки "Правозахисники країни" до Секретаріату Кабінету Міністрів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Секретаріату Кабінету Міністрів України щодо ненадання в п'ятиденний термін, що передбачений ч.1 ст. 28 Закону України "Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності " запитуваної інформації на запит Первинної професійної спілки "Правозахисники країни " від 11.02.2018 року за вих. № 46.
В іншій частині позовних вимог Первинної професійної спілки "Правозахисники країни" - відмовити.
Стягнути з Секретаріату Кабінету Міністрів України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Первинної професійної спілки "Правозахисники країни" судові витрати з оплати судового збору у розмірі 881,00 гривень.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Суддя Суддя В.В Ільков Дєєв М.В. Кадникова Г.В.