Справа № 2340/3285/18
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року справа № 2340/3285/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Натаніель" до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Натаніель" з позовною заявою до Управління Держпраці у Черкаській області, в якій просить визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу від 14.06.2018 №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ/МГ/ІП-ФС-310 та ЧК-415/365/АВ/П/ПТ/МГ/ІП-ФС-311.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що його не було повідомлено про розгляд справ про накладення адміністративних штрафів. В оскаржуваних постановах про накладення штрафу невірно вказані місцезнаходження юридичної особи, а саме: замість вул. Енергетиків, 129, м. Канів, Черкаська область, 19000, вказано - вул. Енергетиків, 219, м. Канів, Черкаська область, 19000. Позивач зазначає, що перевіркою не виявлено фактів недотримання мінімальних соціальних гарантій в оплаті праці. Крім цього, зазначив, що визначені в постанові №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ/ІП-ФС-311 від 14.06.2018 порушення є аналогічні порушенням, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ, направленого для розгляду по суті до Канівського міськрайонного суду та за наслідками якого генерального директора ТОВ "Натаніель" 02.07.2018 вже притягнуто до адміністративної відповідальності. Постанова суду набрала законної сили та виконана шляхом сплати штрафу. Таким чином, позивач притягнутий за порушення одних і тих самих вимог трудового законодавства, що є подвійною відповідальністю. З вказаних підстав вважає оскаржувані постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач проти позову заперечив. 26.09.2018 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що акт інспекційного відвідування підписаний генеральним директором ТОВ «Натаніель» ОСОБА_1 без зауважень та заперечень, припис до посадових осіб Держпраці чи до суду не оскаржувався. Таким чином, на час проведення інспекційного відвідування позивач не заперечував проти вірності встановлених за результатами інспекційного відвідування обставин, тим самим оцінюючі їх як такі, що дійсно мали місце. Зазначене підтверджується також листом позивача без номера та дати щодо заходів, вжитих ним на виконання вимог припису №ЧК-415/365/АВ/П від 25.05.2018.

Інспектором праці складено та направлено на розгляд до Канівського міськрайонного суду Черкаської області протокол №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ про вчинення генеральним директором ТОВ «Натаніель» ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач не заперечує фактів допущення вимог законодавства про працю, зафіксованих в акті інспекційного відвідування від 25.05.2018 №ЧК-415/365/АВ. Під час розгляду справи в судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнала повністю.

Щодо порушення вимог статті 61 Конституції України відповідач зазначив, що штрафи, передбачені частиною 2 статті 265 Кодексу Законів про працю України є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Вказані штрафи накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань контролю за додержанням законодавства про працю.

01.06.2018 на адресу позивача направлено лист №01-01-04/1947/3413 від 01.06.2018 з інформацією про час і місце розгляду справи. Тому твердження позивача про порушення відповідачем процедури розгляду справи про накладення на нього штрафів згідно з оскаржуваними постановами, у тому числі неотримання ним повідомлення про час і місце розгляду справи з вини відповідача, є необґрунтованими.

В оскаржуваних постановах від 14.06.2018 №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ/МГ/ІП-ФС-310 та №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ/МГ/ІП-ФС-311 дійсно допущена помилка у зазначенні місцезнаходження позивача: «вул. Енергетиків, 219, м. Канів, Черкаська область, 19000» замість «вул. Енергетиків, 129, м. Канів, Черкаська область, 19000». Однак лист-повідомлення про час і місце розгляду справи про накладення на позивача штрафів від 01.06.2018 №01-01-04/1674/3413, супровідні листи про направлення примірників постанов від 14.06.2018 №01-01-04/2136/3704 та від 19.07.2018 №01-01-04/2652/4591 направлені на вірну адресу ТОВ «Натаніель» (19000, Черкаська область, м. Канів, вул. Енергетиків, 129). Тому твердження позивача про неотримання ним вказаних документів у зв'язку із зазначенням в постановах про накладення штрафів невірної адреси суб'єкта господарювання є помилковим.

Щодо доводів позивача про неправильну кваліфікацію відповідачем порушень частини 6 статті 95 КЗпП та статті 33 Закону України «Про оплату праці» за абзацом 4 частини 2 статті 265 КЗпП України зазначив, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв'язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Індексація заробітної плати як одна з основних державних гарантій щодо оплати праці передбачена статтею 95 КЗпП України та законами України, а отже є мінімальною державною гарантією в оплаті праці, за недотримання якої юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність відповідно до абзацу 4 статті 265 КЗпП України.

04.10.2018 позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що з невідомих причин, які не залежали від позивача, лист позивачем не отримувався, як наслідок позивач не міг знати про розгляд справи саме 14.06.2018.

Індексація не є у розумінні статті 85 КЗпП України нормою оплати праці, не являється гарантією чи компенсацією для працівників, а входить до структури заробітної плати (до складу фонду додаткової заробітної плати) і застосовується до грошового доходу громадян у вигляді оплати праці, який включає гарантійні та компенсаційні виплати, а також, індексація відноситься до інших державних соціальних гарантій, і не входить до числа мінімальних держаних гарантій в оплаті праці. Таким чином, індексація не відноситься до мінімальних державних гарантій.

Заходи про притягнення об'єкта відвідування до відповідальності за недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису, чого у даному випадку не мало місця, оскільки припис складений 25.05.2018, а штраф накладено відповідачем 14.06.2018.

Дослідивши подані суду письмові докази, доводи сторін, викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, суд встановив наступне.

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Натаніель» зареєстроване як юридична особа 15.08.2016.

З 24.05.2018 по 25.05.2018, на підставі звернення ОСОБА_3 від 03.05.2018, яке надійшло до Управління Держпраці у Черкаській області через Урядову гарячу лінію, відповідно до пункту 1.1 наказу Управління №427-Н від 14.05.2018 та направлення №875 від 14.05.2018, головним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_4 проведено інспекційне відвідування з питань оформлення трудових відносин, робочого часу, часу відпочинку, оплати праці ТОВ «Натаніель».

За наслідками інспекційного відвідування позивача складено акт від 25.05.2018 №ЧК-415/365/АВ (далі - акт інспекційного відвідування). та у зв'язку з виявленими порушеннями законодавства про працю винесено припис від 25.05.2018 №ЧК-415/365/АВ/П про їх усунення.

Згідно акту інспекційного відвідування при перевірці позивача встановлені порушення:

- частини 6 статті 95 КЗпП України, статті 33 Закону України «Про оплату праці», а саме: позивачем не проводиться індексація заробітної плати. За штатним розписом, затвердженим наказом №1 ОД від 01.01.2017 та введеним в дію з 01.01.2017 посадові оклади головного бухгалтера та юриста становлять 3726 грн. 71 коп. Зміни до штатного розпису вносились 01.06.2017, 01.07.2017 та 16.01.2018, проте посадові оклади головного бухгалтера та юриста залишались без змін на рівні 3726 грн. 71 коп., незважаючи на це, заробітна плата головного бухгалтера ОСОБА_5 та юриста Сіленко Ю.М. не індексувалась, що в свою чергу призвело до виплати заробітної плати не в повному обсязі та свідчить про незабезпечення своєчасності та в повному обсязі виплати заробітної плати та порушує статтю 115 КЗпП;

- частини 1 та частини 2 статті 115 КЗпП України, частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці», а саме: виплата заробітної плати проводиться два рази на місяць, проте проміжок часу між виплатами перевищує 16 календарних днів, та виплата проводиться пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати працівникам позивача проведена: за січень 2018 року - 22.01.2018 та 14.02.2018 (платіжне доручення №323 від 22.01.2018 та №326 від 14.02.2018); за лютий 2018 року - 22.02.2018 та 07.03.2018 (платіжне доручення №333 від 22.02.2018 та №342 від 07.03.2018); за березень 2018 року - 03.04.2018 (платіжне доручення №350 та №351 від 03.04.2018); за квітень 2018 року - 23.04.2018 та 08.05.2018 (платіжне доручення №365 від 23.04.2018 та №368 від 08.05.2018); за травень 2018 року - 23.05.2018 (платіжне доручення №376 від 23.05.2018);

- частини 1 статті 116 КЗпП України, а саме: не проводиться виплата працівникам у день звільнення всіх сум, що належать їм. Наказом від 15.01.2018 №2-К звільнено ОСОБА_6 з 15.01.2018, проте повний розрахунок з працівником проведено 22.01.2018 (платіжне доручення №323 від 22.01.2018);

- абзацу 2, пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, а саме: нарахування компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні ОСОБА_6 проведено з виплат за 01.06.2017-01.12.2017, що не відповідає вимогам пункту 2 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, яким передбачено, що працівникам, які пропрацювали на підприємстві менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому виплачується компенсація. ОСОБА_6 прийнятий на роботу з 07.06.2017;

- статті 75 КЗпП України, а саме: при звільненні ОСОБА_6 виплачено компенсацію за 13 днів невикористаної відпустки, в той час як працівник відпрацював з 07.06.2017 по 15.01.2018, при цьому тривалість основної щорічної відпустки має становити не менше 24 календарних днів. Акт інспекційного відвідування підписано генеральним директором ТОВ «Натаніель» ОСОБА_1 без зауважень та заперечень.

25.05.2018 відповідачем винесений припис №ЧК-415/365/АВ/П про усунення порушень викладених в акті інспекційного відвідування.

Позивачем на адресу було направлено лист без дати та номеру яким повідомлено, що на виконання припису №ЧК-415/365/АВ/П від 25.05.2018 з 01.06.2018 змінено штатний розпис підприємства в сторону збільшення заробітних плат з урахуванням індексації; переглянуто строки виплати заробітної плати працівникам та прийнято до уваги; прийнято до уваги інформацію щодо виплати працівникам в день звільнення всіх сум, що належать їм; переглянуто кількість днів невикористаної відпустки при звільненні та донараховано та виплачено належну працівникам суму.

25.05.2018 відповідачем складено протокол №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ про вчинення генеральним директором ТОВ «Натаніель» ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 41 КУпП, для надання на розгляд Канівського міськрайонного суду. Протокол підписано генеральним директором ТОВ «Натаніель» ОСОБА_1 та зазначено, що зауваження прийняті до уваги і будуть виконані в найкоротший термін.

Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.07.2018 у справі №697/1083/18 накладено штраф на генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Натаніель» ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 41 КУпП.

01.06.2018 начальником Управління Держпраці у Черкаській області ОСОБА_7 прийнято рішення №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ/МГ/ІП щодо розгляду справи про накладення на позивача штрафів за порушення законодавства.

Згідно копії фіскального чека №1281 та списку згрупованих поштових відправлень №1281 01.06.2018 на адресу позивача направлено лист від 01.06.2018 №01-01-04/1947/3413 з інформацією про час і місце розгляду справи.

14.06.2018 на підставі акту інспекційного відвідування за результатами розгляду справи начальником Управління Держпраці у Черкаській області ОСОБА_7 винесено:

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ/МГ/ІП-ФС-310, якою на позивача на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 3723 грн.;

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ/МГ/ІП-ФС-311, якою на позивача на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 74 460 грн.

Згідно копії фіскального чека №1432 та списку згрупованих поштових відправлень №1432 14.06.2018 листом №01-01-04/2136/3704 примірники постанов від 14.06.2018 №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ/МГ/ІП-ФС-310 та №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ/МГ/ІП-ФС-311 направлено на адресу позивача: 19000, Черкаська область, м. Канів, вул. Енергетиків, 129. Вказане поштове відправлення було повернуто на адресу відповідача у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Листом №01-01-04/2652/4591 від 19.07.2018 примірники постанов від 14.06.2018 №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ/МГ/ІП-ФС-310 та №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ/МГ/ІП-ФС-311 повторно направлені на адресу позивача: 19000, Черкаська область, м. Канів, вул. Енергетиків, 129.

Не погоджуючись із оскаржуваними постановами, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пп. 5 п. 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 "Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Порядок №295).

Відповідно до п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Пунктами 19, 20 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Згідно пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Постановою відповідача №ЧК-415/265/АВ/П/ПТ/МГ/ІП-ФС від 14.06.2018 на позивача на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф за наступні порушення:

- виплата заробітної плати проводиться два рази на місяць, проте проміжок часу між виплатами перевищує 16 календарних днів, та виплата проводиться пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата;

- не проводиться виплата працівникам у день звільнення всіх сум, що належать їм;

- нарахування компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні ОСОБА_6 проведено з виплат за 01.06.2017-01.12.2017, а прийнятий він був на роботу з 07.06.2017;

- при звільненні ОСОБА_6 виплачено компенсацію за 13 днів невикористаної відпустки, в той час як працівник відпрацював з 07.06.2017 по 15.01.2018, при цьому тривалість основної щорічної відпустки має становити не менше 24 календарних днів.

Позивач визнає порушення, за які накладено штраф №ЧК-415/265/АВ/П/ПТ/МГ/ІП-ФС від 14.06.2018, що підтверджується листом без зазначення номера та дати, підписаним генеральним директором ТОВ «Натаніель» ОСОБА_1

Відтак, постанова №ЧК-415/265/АВ/П/ПТ/МГ/ІП-ФС від 14.06.2018 є такою, що прийнята на законних підставах.

Згідно частин 1, 4, 5, 6 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно частини 1 статті 8 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995 держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Згідно статті 9 Закону України Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995 Розмір мінімальної заробітної плати визначається з урахуванням потреб працівників та їх сімей, вартісної величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму працездатної людини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а також загального рівня середньої заробітної плати, продуктивності праці та рівня зайнятості. Мінімальна заробітна плата встановлюється у розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 12 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995 визначено, що норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Згідно статті 33 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995 в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України №1282-XII від 03.07.1991 «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Зважаючи на вказані приписи, індексація заробітної плати належить до мінімальних гарантій в оплаті праці.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №816/2325/16.

Судом встановлено, що постановою №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ/МГ/ІП-ФС-311 від 14.06.2018 відповідачем накладено на позивача штраф за не проведення індексації заробітної плати головному бухгалтеру ОСОБА_5 та юристу Сіленко Ю.М., на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Абзацом 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України визначено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Оскільки індексація заробітної плати належить до мінімальних гарантій в оплаті праці, постанова №ЧК-415/365/АВ/П/ПТ/МГ/ІП-ФС-311 від 14.06.2018 є такою, що прийнята на законних підставах.

Суд не погоджується з доводами позивача з таких підстав.

Щодо невірного зазначення в оскаржуваних постановах місцезнаходження відповідача, суд зазначає, що вказана обставина не спростовує допущених позивачем порушень, відтак не є підставою для скасування оскаржуваних постанов.

Щодо не повідомлення позивача про час і місце розгляду справи суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 3, 4, Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Відповідно до пункту 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідач повідомив позивача про час і місце розгляду справи шляхом направлення 01.06.2018 на його адресу рекомендованого поштового відправлення з повідомленням №01-01-04/1947/3413 від 01.06.2018 про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю об 11 год. 30 хв. 14.06.2018 в приміщенні Управління Держпраці у Черкаській області, за адресою: м. Черкаси, бул. Шевченка, 205, к. 306, що підтверджується описом згрупованих поштових відправлень від 10.06.2018 та копією фіскального чека №1281 від 01.06.2018. При цьому, у відповідача відсутній обов'язок перевіряти, чи вручене таке повідомлення.

Щодо притягнення позивача за порушення одних і тих самих вимог трудового законодавства до подвійної відповідальності суд зазначає, що на генерального директора ТОВ «Натаніель» накладений штраф відповідно до частини 1 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка передбачає відповідальність посадових осіб підприємств, установ і організацій.

Натомість, оскаржуваними постановами до позивача застосовано відповідальність як до юридичної особи, передбачену абзацами 4, 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, за порушення вимог трудового законодавства законом передбачено як відповідальність посадових осіб підприємств, установ і організацій, так і юридичних осіб, які є різними видами відповідальності та мають різний суб?єктний склад.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних причин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність застосування штрафів до позивача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Натаніель» (вул. Енергетиків, буд. 129, офіс 3, м. Канів, Черкаська область, 19000, ) до Управління Держпраці у Черкаській області (бул. Шевченка, 205, м. Черкаси, 18000, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Руденко