Справа № 496/4537/17
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2018 року

Київ

справа №496/4537/17

адміністративне провадження №К/9901/34272/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шарапи В.М.,

суддів - Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області у складі судді Горяєва І.М. від 13 грудня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Стас Л.В. (головуючий), суддів: Косцової І.П., Турецької І.О. від 15 лютого 2018 року у справі за позовом Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - Біляївський РВ ГУ ДМС України в Одеській області) до громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

1. У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом у якому просив:

1.1 затримати громадянку Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням її до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк необхідний для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України але не більше як на 6 (шість) місяців;

1.2 примусово видворити її за межі України.

2. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 13 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року позов задоволено, затримано громадянку Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням її до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк необхідний для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України але не більше як на 6 (шість) місяців та примусово видворено за межі України.

2.1 При цьому суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що відповідач знаходиться на території України незаконно, ухиляється від виїзду з України, законних підстав перебування його на території України судом не встановлено, а тому вимоги Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

3. Судами попередніх інстанцій встановлено:

3.1 Уповноваженою особою Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області відносно громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, складено протокол про адміністративне правопорушення серія ПР МОД 072415 від 5 серпня 2017 року, за частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні порушення (далі - КУпАП), за порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, а саме: ухилення від виїзду з території України після відповідного терміну перебування.

3.2 5 серпня 2017 року Біляївським РВ ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення № 13 про примусове повернення в країну походження громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язано її покинути території України у термін до 4 вересня 2017 року. У рішенні вказано, що відповідач у зв'язку з відсутністю документів на право проживання в Україні знаходиться на території України безпідставно.

3.3 Згідно наявної в матеріалах справи розписки, ОСОБА_1 зобов'язалася не пізніше 4 вересня 2017 року залишити територію України, але у вказаний термін відповідачем не вжито ніяких заходів щодо своєчасного виїзду, чим порушено правила перебування в Україні.

3.4 Вказане рішення відповідач отримав 5 серпня 2017 року про свідчить підпис останньої про отримання.

3.5 Рішення відповідачем не оскаржувалося та установлений строк, без поважних причин не виконано.

3.6 12 грудня 2017 року під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» на території обслуговування Усатівського відділення поліції Біляївського ВП ГУНП в Одеській області за адресою АДРЕСА_1, було виявлено громадянку Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка порушує правила перебування іноземців в Україні та доставлено до Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області.

3.7 12 грудня 2017 року постановою про накладення адміністративного стягнення серія ПН МОД 072415 за вчинення вказаного правопорушення накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

4. Не погоджуючись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій, громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою, у якій просить скасувати зазначені рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. На обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначила, що позивачем не було доведено фактів ухилення скаржника від виконання рішення про примусове повернення, перешкоджання проведення процедури видворення, існування ризику її втечі. Крім того, відповідач вказує на відсутність законних підстав для затримання з поміщенням в пункт тимчасового тримання.

6. Позивач - Біляївський РВ ГУ ДМС України в Одеській області, подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

7. На обґрунтування відзиву зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій вирішили спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права на підставі всебічно з'ясованих обставин справи, а тому підстави для їх скасування чи зміни - відсутні.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції

8. Загальна декларація прав людини від 10 грудня 1948 року

Стаття 29

"…2. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві".

9. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція):

Стаття 5 Право на свободу та особисту недоторканність

"1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

&? ;…&?с; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції".

10. Закон України від 22 вересня 2011року №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон №3773-VI):

10.1 Стаття 26. Примусове повернення іноземців та осіб без громадянства

"1. Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

4. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

…5. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення".

10.2 Стаття 30. Примусове видворення іноземців та осіб без громадянства

"1. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Позов про примусове видворення не подається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України".

10.3 Стаття 31. Заборона щодо примусового повернення чи примусового видворення

або видачі чи передачі іноземця та особи без громадянства

"1. Іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки".

11. Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції)

11.1 Частина друга статті 183-7 КАС України

У разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

12. Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Інструкція)

12.1 Пункт 2.2. розділу II при примусовому видворенні територіальні органи, територіальні підрозділи ДМС, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) та органи СБУ невідкладно готують рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з наступним повідомленням щодо рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом 24 годин прокурора і розміщують іноземців, які не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або стосовно яких прийнято адміністративним судом рішення про їх примусове видворення з України, або якщо вони прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію або не мають законних підстав для перебування на території України, у ПТПІ.

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги

13. Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

14. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).

15. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

16. Аналіз зазначених норм права у цій справі дає підстави вважати, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинно передувати прийняття рішення компетентним органом про примусове повернення і невиконання іноземцем або особою без громадянства такого рішення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що останній ухилятиметься від його виконання. Рішення про примусове повернення, може бути оскаржено до суду.

17. Як встановили суди попередніх інстанцій, громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 порушила правила перебування іноземців в Україні, у зв'язку із тим, що проживає на території України без документів на право проживання.

18. 5 серпня 2017 року Біляївським РВ ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення № 13 про примусове повернення в країну походження громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язано її покинути території України у термін до 4 вересня 2017 року.

19. Зазначене рішення про примусове повернення відповідачем не оскаржено та, відповідно, не становить предмет спору у даній справі.

20. Не можуть бути прийнятними доводи відповідача про недоведеність позивачем факту ухилення її від виконання рішення про примусове повернення, перешкоджання проведення процедури видворення, існування ризику її втечі. Вказане спростовується фактами невиконання відповідачем в установлений строк без поважних причин рішення Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області про примусове повернення з України, відсутності оскарження зазначеного рішення, невчинення скаржником жодних дій з легалізації на території України, проживання на території України незаконно, притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за проживання на території України без документів на право проживання, що містяться у висновках судів попередніх інстанцій.

21. Також, на відповідача не поширюються заборони, передбачені частиною першою статті 31 Закону №3773-VI щодо примусового повернення чи примусового видворення.

22. За вказаних обставин у суду були достатні та обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення за межі України та буде ухилятися від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, що відповідно до частини другої статті 183-7 КАС України є підставою для її затримання. З такими висновками погоджується Суд касаційної інстанції.

23. Суд зауважує, що посилання скаржника на те, що про її затримання не було повідомлено відповідні органи спростовується наявним в матеріалах справи повідомленням Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області, направленими на адресу Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області від 5 серпня 2017 року та листом направленим послу Республіки Узбекистан Абдулаєву Алішер Хабібуллаєвичу від 13 грудня 2017 року.

24. Посилання скаржника на той факт, що під час перебування у пункті тимчасового перебування іноземця відповідачем було подано заяву про визнання її особою, яка потребує додаткового захисту, не заслуговують на увагу.

З цього приводу Колегія суддів зазначає, що зазначений факт ніяким чином не впливає на правомірність прийнятого рішення, оскільки відповідно до частини четвертої статті 30 Закону №3773-VI у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

25. Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій у справі, якими доводи скаржника відхилено.

26. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів виходила з того, що всі обґрунтування сторін були перевірені та проаналізовані судами попередніх інстанцій, їм було надано належну правову оцінку. Жодних підстав для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

27. Частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

28. Колегія суддів касаційної інстанції вважає викладені в касаційній скарзі доводи безпідставними, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що підстави для зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

29. Касаційну скаргу громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

30. Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 13 грудня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

31. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич ,

Судді Верховного Суду