Справа № 826/10442/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 листопада 2018 року № 826/10442/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_2)

до Головного управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві (04053,

м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, )

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - Відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними дії Головного Управління ПФУ в м. Києві про відмову в перерахунку йому пожиттєвого утримання; зобов'язати Головне Управління ПФУ в м. Києві зробити йому перерахунок пожиттєвого утримання у відповідності до ст. 142 ч. 3 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», та ст. 135 п.5 та п.24 Б прикінцевих положень починаючи з 01/01/2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 20.07.2018 р., відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Позивачем також заявлено клопотання про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Київський апеляційний господарський суд. Однак, зважаючи, що дане клопотання було заявлено Позивачем на стадії закінчення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами і Позивачем не наведено обґрунтувань поважності причин, з яких таке клопотання не заявлено до початку розгляду справи по суті (ч. 2 ст. 49, ч. 2 ст. 204 КАС України), а також належним чином не наведено на які саме права, інтереси чи обов'язки цієї особи матиме вплив рішення суду (ч. 4, 5 ст. 49 КАС України), - Судом відхилене заявлене клопотання.

В подальшому, Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 04.09.2018 р., відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що посадові особи Відповідача грубо порушують діючі Закони, зокрема: ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ЗУ Про загальнообов'язкове соціальне державне страхування», Конституцію України, рішення КСУ від 20/03/2002 року № 5-РП/2002; від 01/12/2004 № 19РП/2004; від 11/10/2005 року №8-РП/2005; від 22/05/2008 року № 10-РП/2008; від 03/06/2013 року №3- РП/2013 року; від 08/06/2016 року № 4-РП-2016; Європейську хартію про Закон «Про статус суддів» від 10/07/1998 року. Крім того Позивач зазначає, що відмовляючи останньому в задоволенні заяви про перерахунок пожиттєвого утримання відповідач послався на рішення КСУ від 08/06/2016 року що ніби суд відмінив норму про перерахунок пожиттєвого утримання, але суд її не відмінив, а змінив і вказав, що щомісячно довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді який працює на відповідній посаді. За кожний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може перевищувати 90 відсотків заробітної плати судді. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмовому відзиві, з яких вбачається, що пунктом 22 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 N 1402 передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим законом.

Право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом від 02.06.2016, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та здатність здійснювати правосуддя у відповідному судді, або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня відповідного рішення за результатами такого або конкурсу (пункт 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону від 02.06.2016. Судді у відставці, який не проходив кваліфікаційне оцінювання, розмір щомісячного довічного грошового утримання буде визначатися виходячи із суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 працював на посаді судді Київського апеляційного господарського суду та 01 вересня 2012 року вийшов у відставку.

Позивачу 02 березня 2011 року була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 10 квітня 2013 року Позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07 липня 2010 року(далі - Закон України «Про судоустрій і статус суддів» 2010 року), у розмірі 90 % від грошового утримання судді.

Позивач 22.01.2018 р. звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про перерахунок пожиттєвого утримання з 01.01.2018 р.

Крім того, Позивач 04.05.2018 р. звернувся до Головного управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про перерахунок пенсії.

Листом від 11.06.2018 р. №17778/02/Д Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило Позивача, що Закон України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (дані - Закон № 2453) втратив чинність 30.09.2016, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу XI Закону №1402, на підставі Закону №1402. Для застосування положень Закону №2453 та рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 у справі №1- 8/2016 для перерахунку в 2017-2018 роках щомісячного довічного грошового утримання, що було призначено судцям у відставці до 30.09.2016 - підстав немає. Виключенням є судді Конституційного Суду України, яким відповідно до пункту 36 розділу XI Закону №1402 до внесення відповідних змін до законодавства про Конституційний Суд України розмір щомісячного довічного грошового утримання визначається відповідно до Закону № 2453.

Позивач вважає, бездіяльність Відповідача протиправною щодо не перерахування йому пенсії, звернувся до суду з даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

На час виходу Позивача у відставку (01 вересня 2012 року) правовідносини щодо відставки регулювалися Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. №2453-VI у редакції, зміненій Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 р. №192-VIII (надалі - Закон №2453-VI).

У відповідності до статті 138 Закону №2453-VI Судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання. Суддя у відставці, який не досяг пенсійного віку, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку. Довічне грошове утримання суддям загальної юрисдикції виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів державного бюджету, за винятком суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів, яким грошове утримання виплачується цими судами.

Положення статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 р. №1402-VIII щодо перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, поширюється на суддів у відставці, яким щомісячне довічне грошове утримання було призначено до набрання чинності Законом №1402.

Суд звертає увагу, що Позивачем при поданні заяв про перерахунок пенсії 22.01.2018 р. та 04.05.2018 р. до Відповідача не було надано Довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці з Київського апеляційного господарського суду, що не заперечується і самим Позивачем.

У відповідності до пунктів 1- 4 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 N 3-1, заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та довідка про розмір суддівської винагороди подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання. У разі надсилання заяви і документів для перерахунку щомісячного довічного утримання поштою днем звернення за перерахунком вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Судом встановлено, що Довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці видано Позивачу Київським апеляційним господарським судом 01.08.2018 р. №07-16/143, копія якої залучена до матеріалів справи, вже після подання позовної заяви до суду.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправними дій Головного управління ПФУ в м. Києві про відмову в перерахунку прожиттєвого утримання є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивачем надано суду свій розрахунок пенсії, яка має бути йому нарахована у відповідності до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 р. №1402-VIII, згідно довідки про дохід судді, який працює на посаді судді Київського апеляційного господарського суду і пройшов атестацію.

Суд дослідив вищезазначений розрахунок пенсії наданий Позивачем та вважає його необґрунтованим з наступних підстав.

Так, 02.06.2016 р. прийнято Закон України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" №1401-VIII та новий Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII (надалі - Закон №1402 від 02.06.2016 р.), які набрали чинності 30.09.2016 р.

У відповідності до частин 3, 4 статті 142 Закону №1402 від 02.06.2016 р. (у редакції, яка діяла на час звернення Позивача з заявою про перерахунок) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас у розділі XII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону передбачено певні особливості визначення розміру суддівського винагороди та, відповідно, розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: Право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132, із наступними змінами).

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18 - 20, ст. 132, із наступними змінами).

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить: з 1 січня 2017 року: а) для судді місцевого суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; в) для судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; з 1 січня 2018 року: а) для судді місцевого суду - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; з 1 січня 2019 року: а) для судді місцевого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. (Пункт 24 розділу XII в редакції Закону N 1774-VIII від 06.12.2016).

Право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли Суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18 - 20, ст. 132, із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. (Пункт 25 розділу XII, із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016; в редакції Закону N 1798-VIII від 21.12.2016).

З Аналізу пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" дозволяє виділити дві категорії суддів з різними умовами отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: (а) судді, які: пройшли кваліфікаційне оцінювання; за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після 30.09.2016 р. пропрацювали на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо них відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

На цих суддів поширюється дія Закону від 02.06.2016 р. і вони мають право (набудуть після настання усіх передбачених Законом умов) на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років - додатково два відсотки грошового утримання судді.

Судді, які вийшли у відставку після набрання чинності Законом від 02.06.2016 р., тобто після 30.09.2016 р., для цих суддів розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону від 07.07.2010. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Оскільки, Позивач вийшов у відставку 01.09.2012 р., тобто до 30.09.2016 р., положення пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону від 02.06.2016 р. на нього не поширюються. Спірні правовідносини виникли не щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який виходить у відставку, а щодо перерахунку розміру раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Ці правовідносини на час виникнення спору і на теперішній час регулюються частиною 4 статті 142 Закону від 02.06.2016, яка передбачає, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Застосування цієї правової норми передбачає, що для набуття права на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання необхідними є зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

У контексті спору ключовим правовим питання є питання щодо "відповідної" посади, зокрема чи є "відповідною" для перерахування щомісячного довічного грошового утримання Позивача посада судді Київського апеляційного суду, який пройшов кваліфікаційне оцінювання.

Конституційний Суд України у рішенні N 4-рп/2016 від 08.06.2016 р. у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) зазначив, що конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя.

Так, Конституційний Суд України підкреслив обов'язковість відповідності судді критеріям компетентності та неупередженості, що в подальшому гарантує надання йому статусу судді у відставці, який дає право на довічне утримання.

Конституційний Суд України також звертав увагу, що "підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді. Тому таке забезпечення суддів залежить від умов, пов'язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя, і не може залежати від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних засадах та передбачене іншими, крім Закону N 2453-VI, законами України" (пп. 6.2 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. N 3-рп/2013). Таким чином, умови та порядок здійснення професійних повноважень суддею визначають рівень його забезпечення у відставці.

Встановлення різних правових підстав для отримання довічного грошового утримання суддями (які пішли або підуть у відставку) за критеріями проходження ними кваліфікаційного оцінювання та підтвердження своєї відповідності займаній посаді засновано на конституційних приписах та вимогах Закону "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016, якими ці приписи реалізовані.

Без проходження кваліфікаційного оцінювання на відповідність критеріям компетентності та доброчесності, а також без дотримання інших обов'язкових умов, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 на протязі щонайменше трьох років, суддя, навіть за наявності підстав для виходу у відставку, не може отримувати довічне утримання у розмірі, визначеному в статті 142 цього Закону.

Різниця у правах суддів, які вийшли у відставку до 30.09.2016 р., і суддів, які вийдуть у відставку, відпрацювавши в нових умовах щонайменше через три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання, має конституційну основу та випливає з різних вимог, за яких особа набуває (підтверджує) статус судді та у яких здійснюється правосуддя.

Така різниця має місце і щодо працюючих суддів, оскільки право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених Законом від 02.06.2016 р. мають лише ті з них, хто за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру суддівської винагороди працюючого судді, а виплата збільшеного розміру суддівської винагороди відповідно до Закону від 02.06.2016 залежить від проходження та результату кваліфікаційного оцінювання.

Якщо проходження і результат кваліфікаційного оцінювання має значення для визначення розміру суддівської винагороди працюючих суддів а також для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який йде у відставку через три роки після оцінювання, то ця ж сама обставина повинна братися до уваги і під час перерахунку цього ж виду утримання і для суддів, які вийшли у відставку раніше, до 30.09.2016.

Інше застосування положень частини 4 статті 143 Закону від 02.06.2016 призвело б до того, що судді, які вийшли у відставку до 30.09.2016 і жодного дня не працювали в умовах, коли конституційні вимоги до судді суттєво підвищилися, отримували б грошове утримання у розмірі, більшому, ніж судді, які підтвердили відповідність цим вимогам (пройшли кваліфікаційне оцінювання) і відпрацювали в таких умовах щонайменше три роки.

Таке застосування Закону не узгоджується з метою кваліфікаційного оцінювання суддів та суперечить п. 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону від 02.06.2016 р.

Отже, посада судді, який вийшов у відставку до 30.09.2016, не є "відповідною", рівнозначною посаді судді того самого суду, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, підтвердив здатність здійснювати судочинство і продовжує працювати у цьому суду.

З аналізу вищезазначених норм Суд прийшов до висновку, що для застосування частини 4 статті 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 з метою перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які пішли у відставку до набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" N 1402-VIII від 02.06.2016, тобто до 30.09.2016, "відповідною" є посада судді, який працює в тому самому суді до проходження кваліфікаційного оцінювання. Відповідно до пункту 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону від 02.06.2016 такий суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 (стаття 133).

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 р. по справі №803/253/17 та в Рішенні Верховного Суду від 01.11.2018 р. 01.11.2018 р. по справі №0640/3835/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/52/18).

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, Суд звертає увагу Позивача, що в разі, якщо останній не погоджується з Довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, виданою Київським апеляційним господарським судом 01.08.2018 р. №07-16/143, то Позивач не позбавлений права оскаржити її до суду.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук