Справа № 520/10142/17
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

категорія 11.5 суддя 1 інстанції Огренич І.В.

19 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 520/10142/17

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Першого Київського відділу Державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області на постанову Київського районного суду м.Одеси від 27 лютого 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до державного виконавця Київського відділу ДВС м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Середіна О.С., Першого Київського відділу Державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанов та зняття арешту,-

В С Т А Н О В И Л А :

28 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Першого Київського відділу Державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державного виконавця Київського відділу ДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Середіна Олександра Сергійовича, в якому просила скасувати постанови державного виконавця Київського відділу ДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Середіна О.С., а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52501730 від 03.10.2016 р.; постанову про стягнення виконавчого збору від 11.10.2016 р.; постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 22.12.2016 р.; постанову про арешт майна боржника від 22.12.2016 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим що, вищевказані постанови прийняті з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (далі ЗУ №606-XIV), оскільки позивачем оскаржена в судовому порядку постанова департаменту ДАБІ від 13.09.2016 № 637, що мало б бути підставою для відповідачів для зупинення виконавчого провадження.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що діяв відповідно до вимог Закону №606-XIV та відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого документу, а саме постанови №637 від 13.09.2016 р., яка винесена департаментом ДАБІ в Одеській області. Будь-яких перешкод для проведення виконавчих дій на час відкриття провадження не існувало. На підставі викладеного відповідач просив у позові відмовити.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Перший Київський відділ Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволені адміністративного позову. Крім того, просив стягнути зі скаржника судовий збір на користь Головного територіального управління юстиції в Одеській області за подання апеляційної скарги.

Зокрема, апелянт зазначив, що постанова суду першої інстанції не обґрунтована, судом не визначено жодної норми права, яку порушив державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов. У постанові № 637, яка винесена 13.09.2016 р. Департаментом ДАБІ в Одеській області, та у заяві про відкриття виконавчого провадження Департаменту ДАБІ в Одеській області вих.№1015-05/1-15552 від 28.09.2016 р. зазначено, що постанова набрала чинності 28.09.2016 р. В свою чергу державний виконавець не наділений повноваженнями надавати правовий висновок правомірності наявності у виконавчому документі відмітки щодо набрання її чинності. Крім того, позивачем пропущений строк звернення до суду.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.10.2016 року державним виконавцем Київського відділу ДВС м.Одеси Середіним О.С. відкрито виконавче провадження № 52501730 для виконання постанови департаменту ДАБІ в Одеській області від 13.09.2016 № 637 в частині стягнення з ОСОБА_2 штрафу в розмірі 17 000 грн. (а.с.5).

11.10.2016 у зв'язку із невиконанням боржником постанови від 03.10.2016 в добровільному порядку державним виконавцем прийнята постанова про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 1 700 грн. (а.с.168).

22.12.2016 постановою того ж державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 52501730 накладений арешт на майно боржника ОСОБА_2 (а.с.6).

22.12.2016 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 73,28 грн. (а.с.169).

21.10.2016 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду з позовом про скасування постанови департаменту ДАБІ в Одеській області від 13.09.2016 № 637 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та стягнення штрафу.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з обов'язку державного виконавця зупинити виконавче провадження у випадку оскарження боржником постанови державного органу, яка є виконавчим документом. Не виконання відповідачем свого обов'язку призвело до прийняття ним незаконних постанов в рамках виконавчого провадження № 52501730. При цьому суд виходив з наявності поважних причин пропуску ОСОБА_2 строків звернення до суду.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.181 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) позовну заяву про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органів ДВС може бути подано до суду у 10-денний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що про обставини відкриття 03.10.2016 виконавчого провадження № 52501730 по виконанню постанови департаменту ДАБІ в Одеській області від 13.09.2016 № 637 в частині стягнення з ОСОБА_2 штрафу в розмірі 17 000 грн. остання дізналась 07 січня 2017 року, про що вона зазначає у своїх поясненнях до адміністративного позову (а.с.46-48).

Крім того, з копій матеріалів виконавчого провадження № 52501730, які надані відповідачем до апеляційної скарги, вбачається, що 14.03.2017 року ОСОБА_2 подала до Київського відділу ДВС м.Одеси заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 52501730. У той же день вона ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження та отримала з нього копії, що підтверджується її власноруч складеною заявою та підписом (а.с.94).

З врахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що подача ОСОБА_2 даного адміністративного позову 28.08.2017 року, тобто через вісім місяців після отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження та через чотири місяці після отримання копій матеріалів виконавчого провадження, здійснена з порушенням 10-денного строку, встановленого ч.2 ст.181 КАС України.

Вказані обставини також зазначені апелянтом в якості обґрунтування порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ст.100 КАС України, в редакції яка діяла до 15.12.2017 року, та ст.123 КАС України, в редакції, яка діє з 15.12.2017, суд може поновити строк звернення до суду в разі визнання поважними підстави пропуску строку.

Поновлюючи строк звернення, суд першої інстанції взагалі не надав оцінки доводам позивача для поновлення такого строку, а саме, намаганню позивача вирішити спір у добровільному порядку, для чого ОСОБА_2 неодноразово зверталась до відповідача із заявами, постійне проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, робота у складі ГО "Лисичанськ. Громада", що пов'язана з завданням АТО та потребує значних затрат часу.

Судова колегія з огляду на матеріали справи, а також справ № 520/13066/16-а та № 520/16123/16, в ході яких ОСОБА_2 оскаржувала постанову департаменту ДАБІ в Одеській області від 13.09.2016 № 637 в частині стягнення з неї штрафу, особисту участь у судових засіданнях, наявність реєстрації та постійного місця проживання в Одесі - Лінія 5, 6-та станція Люстдорфської дороги,43, вважає причини несвоєчасного звернення до суду з позовом неповажними та належним чином необґрунтованими, в зв'язку з чим позовна заява ОСОБА_2 має бути залишена без розгляду.

Неповне дослідження обставин справи, невірне застосування норм процесуального права, яке виразилось навіть у невірній назві судового рішення та строку на апеляційне оскарження, призвело до ухвалення помилкового судового рішення про розгляд спору по суті заявлених вимог.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240, ч.1 ст.319 КАС України постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду.

При цьому судова колегія вважає за необхідне зазначити, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, а позовна заява з підстав, заявлених у ній, задоволенню не підлягає.

Так, правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХIV, який діяв до 05.10.2016 року, та Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016 року.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.25 Закону № 606-ХIV Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова

Судова колегія погоджується з доводами апелянта, що на виконання вимог закону, 03.10.2016 року державним виконавцем Київського відділу ДВС м.Одеси Середіним О.С. відкрито виконавче провадження № 52501730 для виконання постанови департаменту ДАБІ в Одеській області від 13.09.2016 № 637 в частині стягнення з ОСОБА_2 штрафу в розмірі 17 000 грн., в якій зазначено про необхідність самостійного виконання постанови протягом 6-ти днів та попереджено боржника, що в разі самостійного невиконання постанови з боржника будуть стягнуті виконавчий збір та витрати, пов'язані із провадженням виконавчих дій.

З адміністративним позовом щодо оскарження постанови департаменту ДАБІ в Одеській області від 13.09.2016 № 637 ОСОБА_2 звернулась 21.10.2016 року та провадження у справі № 520/13066/16-а відкрито лише 06.06.2017 року, що підтверджується ухвалою Київського районного суду м.Одеси згідно даних ЄДРСР.

19.12.2016 року ОСОБА_2 вдруге звернулась до Київського районного суду м.Одеси з позовною заявою про скасування постанови департаменту ДАБІ в Одеській області від 13.09.2016 № 637 в частині стягнення з неї штрафу (справа № 520/16123/16).

20.12.2016 року ухвалою Київського районного суду м.Одеси провадження у справі відкрито.

Вказану ухвалу суду про відкриття провадження позивач подала 10.01.2017 року до Київського відділу ДВС м.Одеси разом із заявою про закінчення виконавчого провадження (а.с.91-92).

Вірними є доводи апелянта, що судом не враховано, що на час надходження заяви ОСОБА_2 від 10.01.2017, діяла нова редакція Закону "Про виконавче провадження" № 1404-VIII, ст.34 якого не передбачала зупинення виконавчого провадження в разі прийняття судом скарги на постанову органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Судом першої інстанції невірно застосовані положення п.5 ч.1 ст.37 Закону "Про виконавче провадження" № 606-ХIV, який був чинним лише до 05.10.2016 року.

Крім того, оскарження боржником в суді постанови органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення не дає підстав органу ДВС для закриття виконавчого провадження, та до 05.10.2016 було підставою лише для зупинення виконавчих дій.

Тому висновок суду першої інстанції про незаконність постанов державного виконавця, які є предметом даного спору, та їх скасування лише з підстав порушення відповідачем ст.37 Закону № 606-ХIV, є незаконним та необґрунтованим.

Зазначені постанови державного виконавця відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону № 1404-VIII мали бути скасовані з підстав скасування у судовому порядку виконавчого документу - постанови департаменту ДАБІ в Одеській області від 13.09.2016 № 637, що підтверджується постановою Київського районного суду м.Одеси від 12.01.2018 у справі № 520/13066/16а, яка набрала законної сили (а.с.67), але зазначеного обґрунтування в постанові суду першої інстанції не зазначено.

Залишаючи дану позовну заяву без розгляду, судова колегія враховує, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 27.07.2018 на адресу Першого Київського відділу ДВС м.Одеси, до якої вона додає постанову Київського районного суду м.Одеси від 12.01.2018 року по справі № 520/13066/16а, постановою державного виконавця від 22 серпня 2018 року виконавче провадження № 52501730 з примусового виконання постанови департаменту ДАБІ в Одеській області від 13.09.2016 № 637 закінчено, припинена чинність арешту майна боржника.

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення з позивача на користь Головного територіального управління юстиції сплаченого за подачу апеляційної скарги судового збору, судова колегія вважає їх невірними, оскільки згідно з ч.5 ст.139 КАС України в разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеної норми права, скасовуючи судове рішення першої інстанції та залишаючи позов без розгляду, судова колегія вважає за можливе стягнути оплачений відповідачем судовий збір в розмірі 1 057,20 грн. (а.с.81) за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.272,287,308,311,315,319,321,322,325,329 КАС України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Першого Київського відділу Державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області - задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м.Одеси від 27 лютого 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь Головного територіального управління юстиції в Одеській області () судові витрати у розмірі 1057,20 (одну тисячу п'ятдесят сім) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 19 листопада 2018 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко