Справа № 824/350/18-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/350/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дембіцький П.Д.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

07 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника третьої особи: Літвіна С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - Міністерство оборони України про визнання протиправними дій та бездіяльності та про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В квітні 2018 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - Міністерство оборони України про визнання протиправними дії і бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у направленні документів на розгляд Комісії Міністерства оборони України, головному розпоряднику коштів, який уповноважений приймати рішення щодо призначення або відмови у виплаті одноразової грошової допомоги; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 направити документи на розгляд Комісії Міністерства оборони України.

Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 18 липня 2018 року адміністративний позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що позивачем було подано усі необхідні документи, передбачені пунктом 11 Порядку № 975, однак, відповідачем було прийнято протиправне рішення, щодо відмови у направлені документів на розгляд комісії Міністерства оборони України.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що Чернівецький обласний військовий комісаріат не має підстав для направлення документів заявника на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у зв`язку з тим, що йому групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Згідно з положенням статті 16-3 Закону № 2011-XII та пункту 8 Порядку № 975 (в редакціях що були чинними на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) обов`язковою умовою для отримання особою права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі від раніше виплаченої суми є встановлення такій особі вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того, чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності, оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок виконання обов`язків військової служби. Таке право гарантоване ст.ст. 17, 22, 46 Конституції України і не може бути скасоване, звужене та обмежено.

В судовому засіданні представник третьої особи підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника третьої осби, який прибув в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 05.10.2010 по 04.10.2011 ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах, в тому числі в період 08.04.2014 по 24.04.2015 був мобілізований у Збройні Сили та проходив службу у зоні дії АТО.

З 24.07.2014 по 31.07.2014 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні в/ч НОМЕР_1 . Відповідно до довідки від 31.07.2014 № 1041 військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_2 проведено медичний огляд позивача та встановлено діагноз про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): не зміцнілі рубці після вогнепальних осколкових сліпих поранень (17.07.14р.) м`яких тканин правої лопаткової ділянки та правої сідниці, операцій: первинної хірургічної обробки ран, видалення стороннього тіла (осколка) правої лопаткової ділянки (17.07.14р.), повторної хірургічної обробки вогнепальної рани правої сідниці видалення стороннього тіла (осколка) (21.07.14р.) з тимчасовим функціональним розладом. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

30.06.2015, відповідно до довідки медико-соціальній експертній комісії серії 10 ААА № 007026, позивачу встановлено ступінь втрати працездатності 25 % (20+5) % -одноразово.

З 01.02.2018 по 19.02.2018 позивачем пройдено огляд медико-соціальній експертній комісії. Відповідно до довідки серії 10 ААА № 007727 позивачу встановлено третю групу інвалідності (захворювання, поранення, контузія, так, пов`язані із захистом Батьківщини). Інвалідність встановлена на строк до 01.03.2019 року. Дата чергового перегляду 01.02.2019 року.

05.03.2018 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про призначення пенсії по інвалідності.

06.03.2018 ІНФОРМАЦІЯ_2 підготовлено подання про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з урахуванням висновку МСЕК від 01.02.2018 року про встановлення позивачу 3 групи інвалідності від захворювання, поранення контузії, пов`язаних із захистом Батьківщини, яке згідно супровідного листа направлено на адресу Начальника ГУ Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

05.03.2018 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою щодо направлення документів на розгляд до Комісії міністерства оборони України для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, однак, 19.03.2018 року відповідач відмовив позивачу у направлені документів на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Відмова мотивована тим, що згідно п. 4 ст. 163 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.

Дослідженням письмових доказів, зокрема, виписки епікриз № 1951 Чернівецького військового госпіталя (в/ч НОМЕР_1 ) встановлено, що з 24.07.2014 року по 31.07.2014 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні в/ч НОМЕР_1 з діагнозом: вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин правої лопаткової ділянки та правої сідниці. Стан після ПХО ран, видалення стороннього тіла (осколка) правої лопаткової ділянки (17.07.2014 року), повторної хірургічної обробки вогнепальної рани правої сідниці видалення стороннього тіла (осколка) (21.07.2014 року). Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Із змісту довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 встановлено, що захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (а. с. 31).

Вказані обставини підтверджуються також наступними доказами, зокрема: із змісту свідоцтва про хворобу № 307/1 від 08.04.2015 року встановлено, що ВЛК психоневрологічного профілю ВМКЦ Західного регіону за розпорядженням командира в/ч пп НОМЕР_3 від 11.03.2015 року № 2-19 провела огляд ОСОБА_1 . Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: стійкий помірно виражений тривалий невротичний розлад, асоційований зі стресом. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Зміцнілі рубці правої лопаткової ділянки, правої сідниці після вогнепального сліпого осколкового поранення (17.07.2014р.), хірургічної обробки, видалення осколків (18.07.2014р., 21.07.2014р.). Поранення, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно протоколу № 463 від 30 жовтня 2017 року Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв встановлено, що поранення (17.07.2014р.) і захворювання громадянина ОСОБА_1 , 1992 року народження, підтвердженні довідкою командира в/ч пп НОМЕР_3 № 39 від 23.10.2014 року, медичними документами та свідоцтвом про хворобу № 301/1 від 08.04.2015 року, ВЛК ВМКЦ Західного регіону, згідно яких він на підставі ст. 17б гр. ІІ наказу МО України № 402- 2008 року (зі змінами) був визнаний «Непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час): захворювання: «Стійкий помірно виражений тривалий невротичний розлад асоційований зі стресом. ВСД по змішаному типу, легка ліквор на дисциркуляція. Вторинна вертеброгенна люмбалгія на фоні остеохондрозу поперекового відділу хребта», - захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини; поранення: «Зміцнілі рубці правої лопаткової ділянки, правої сідниці після вогнепального сліпого осколкового поранення (17.07.2014р.), хірургічної обробки, видалення осколків (18.07.2014р., 21.07.2014р.), - поранення, контузія, так, пов`язані із захистом Батьківщини. Постанову ВЛК ВМКЦ Західного регіону про причинний зв`язок по свідоцтву про хворобу № 307/1 від 08.04.2015 року відмінити.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини врегульовані наступними нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення спірних правовідносин: Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 року № 975, (далі Порядок № 975).

Відповідно ст. 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ст.1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з п.2 ч.1 ст.3 Закону № 2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 3) загибелі (смерті) військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; 4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; 5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; 6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії,

Згідно ч. 2 ст. 16 3 Закону № 2011-ХІІ у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Відповідно ч. 3 ст. 16 3 Закону № 2011-ХІІ встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 16 3 Закону № 2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Згідно ч. 6 ст. 16 3 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

З аналізу наведених норм даного Закону з`ясовано, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Відповідно ч. 9 ст. 16 3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 16 4 Закону № 2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою за відомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно п. 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Згідно п. 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно п. 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Згідно п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, зокрема: Довідкою серії 10 ААА № 007727 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 19.02.2018 року, позивачу встановлено третю групу інвалідності (захворювання, поранення, контузія, так, пов`язані із захистом Батьківщини).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку, визначеному Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 року № 975.

05.03.2018 позивач звернувся до Чернівецького обласного військового комісаріату з заявою щодо направлення документів на розгляд до Комісії міністерства оборони України для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, однак, 19.03.2018 року відповідач відмовив позивачу у направлені документів на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, тобто Міністерство оборони України не приймало передбаченого Порядком № 975 рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскільки комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги не прийнято позитивне чи негативне рішення у призначенні одноразової грошової допомоги, судом першої інстанції правомірно визнано протиправними дії Чернівецького обласного військового комісаріату щодо відмови у направленні документів на розгляд Комісії Міністерства оборони України.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем було подано усі необхідні документи, передбачені пунктом 11 Порядку № 975, однак, відповідачем було прийнято протиправне рішення, щодо відмови у направлені документів на розгляд комісії Міністерства оборони України.

Відповідно до положень, закріплених частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 листопада 2018 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.