Справа № 820/5778/16
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Тітов О.М.

Суддя-доповідач: Бартош Н.С.

07 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 820/5778/16

Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

Головуючого судді Бартош Н.С.,

Суддів: Мінаєвої О.М., Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

за участю:

представника позивача - Олексенко Г.О.

представників відповідача - Озацької О.В., Красножон Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» на постанову Харківського окружного адміністративного суду (суддя Тітов О.М.) від 20.04.2017 р. (повний текст постанови виготовлений 25.04.2018 р.) по справі № 820/5778/16

за позовом Державного підприємства «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів»

до Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ДП «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС від 10.10.2016 р. № , яким визначено суму грошового зобов'язання за основним платежем в розмірі 10558681,00 грн.; скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС від 10.10.2016 р. № , яким визначено суму грошового зобов'язання за основним платежем в розмірі 4203429,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 2101714,50 грн.; скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС від 25.05.2016 р. № , щодо того, що частина суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, яку було завищено, підлягає виправленню платником податків у показниках звітності з податку на прибуток; скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС від 25.05.2016 р. № , щодо нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 5589,25 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 р. по справі № 820/5778/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з постановою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про законність судового рішення, у зв'язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що фахівцями СДПІ з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС з 21.03.2016 р. по 22.04.2016 р. проведена документальна позапланова виїзна перевірка ДП «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.01.2014 р. по 29.02.2016 р., питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за період з 01.01.2014 р. по 29.02.2016 р., питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р., інших питань дотримання податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 21.03.2016 р., за результатами проведення якої складений акт № 40/28-09-14-04/01056362 від 29.04.2016 р.

На підставі акту перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 25.05.2016 р. № , від 25.05.2016 р. № , від 25.05.2016 р. № , від 25.05.2016 р. , від 25.05.2016 р. № .

Позивач скористався правом адміністративного оскарження вказаних вище податкових повідомлень-рішень та рішенням ДФС України від 05.10.2016 р. № 21577/6/99-99-11-01-02-25 частково задоволено скаргу позивача та скасовано податкові повідомлення-рішення від 25.05.2016 р. № , від 25.05.2016 р. № , від 25.05.2016 р. № , а податкові повідомлення-рішення від 25.05.2016 р. № , від 25.05.2016 р. № залишено без змін. З урахуванням рішення ДФС України, відповідач виніс податкові повідомлення-рішення від 10.10.2016 р. № та від 10.10.2016 р. № .

Не погодившись з прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 10.10.2016 р. № , від 10.10.2016 р. № , від 25.05.2016 р. № , від 25.05.2016 р. № є обґрунтованим та таким, що відповідають вимогам чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 10.10.2016 р. № , від 10.10.2016 р. № , від 25.05.2016 р. № , з огляду на наступне.

Що стосується формування витрат в податковому обліку по договору купівлі-продажу (викупу № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р., укладеного з ТОВ «Прем'єр лізинг», колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що ДП «УКРСПЕЦВАГОН» (Лізингоодержувач) та ТОВ «Прем'єр Лізинг» (Лізингодавець) укладений договір фінансового лізингу № 656П-ЦВСВ(зеф-12.1005)ю від 28.08.2012 р. та додаткові угоди до договору, за умовами яких Лізингодавець зобов'язується передати Лізингоодержувачу у тимчасове платне володіння і користування на умовах, передбачених договором предмети лізингу - «Напіввагони, придатні для експлуатації на залізницях колії 1520 мм і мають можливість виходу на колії 1435 мм» у кількості 3000 одиниць, що не були в експлуатації, побудови 2012-2013 років, відповідають встановленим Лізингоодержувачем технічним вимогам.

На підставі цього, підприємством позивача у 2015 році включено до складу фінансових витрат витрати, понесені у результаті здійснення операції із придбання напіввагонів відповідно до умов вищевказаного договору.

Згідно відомості надходження основних засобів ДП «УКРСПЕЦВАГОН» за період 2013 року отримані від ТОВ «Прем'єр Лізинг» напіввагони оприбутковані та значаться на рахунку обліку 10553 «Вантажні вагони (напіввагони із нумерацією на « 5»), а саме: 373 напіввагонів вартістю у сумі 583333,34 грн. за одиницю (без ПДВ) на суму 217583333,00 грн.

Відповідно до додаткової угоди № 11 від 27.02.2015 р. до договору фінансового лізингу № 656П-ЦВСВ (зеф-12.1005)ю від 28.08.2012 р., у зв'язку зі здійсненням дострокового викупу майна (напіввагонів), договір лізингу достроково припинено та укладено договір купівлі-продажу (викупу) № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р.

Згідно з пп. 2.7 п. 2 Договору купівлі-продажу (викупу) залишкова вартість майна 233229282,57 грн., що складалася із залишкової вартості по тілу майна (предметів лізингу) на суму 62118986,50 грн. та суми коефіцієнту коригування у розмірі 171110296,07 грн.

У зв'язку з цим, ДП «УКРСПЕЦВАГОН» відповідно до Форми № 2 «Звіт про фінансові результати» та даних бухгалтерського обліку операції з придбання напіввагонів згідно договору купівлі-продажу (викупу) майна № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р. віднесено до складу рядка № 2250 «Фінансові витрати» у сумі 234856328 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції зазначив, що ДП «УКРСПЕЦВАГОН» занижено фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та об'єкт оподаткування на 171110296 грн. за рахунок включення до вкладу витрат у бухгалтерському обліку та відповідно, у податковому обліку, суму витрат, понесених у зв'язку з придбанням основних засобів (напіввагонів) за договором купівлі - продажу (викупу) № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послався на те, що пунктами 9.4, 9.5 Договору фінансового лізингу передбачено оформлення дострокового викупу Предмета лізингу та оформлення передачі права власності на Предмет лізингу, шляхом оформлення договору купівлі-продажу, як це і передбачено ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг», із зазначенням, що Вартість (ціна) Предмета лізингу на дату укладання договору купівлі-продажу визначатиметься відповідно до формули, встановленої п. 3.16 договору фінансового лізингу.

Згідно п. 3.16 «Лізінгоодержувач має право достроково викупити Предмет лізингу, не менше ніж за 2 місяці письмово повідомивши про це Лізингодавця. У цьому випадку здійснюється викуп Предмету лізингу Лізингоодержувачем за залишковою вартістю Предмету лізингу з урахуванням коригування. При достроковому викупі Предмета лізингу Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити Лізингодавцю лізингові платежі не сплачені до дати дострокового викупу Предмета лізингу (заборгованість з лізингових платежів) та Залишкову вартість Предмета лізингу. Для цілей дострокового викупу Предмета лізингу Залишкова вартість Предмета лізингу визначається за наступною формулою:

ZV=(TV-SP)х КNBU, де

ZV - залишкова вартість Предмета лізингу для цілей дострокового викупу, грн.

TV - вартість Предмета лізингу, грн.

SP - сума сплачених Лізингоодержувачем платежів з відшкодування вартості Предмета лізингу, грн.

КNBU - коефіцієнт, що розраховується за фактом зміни офіційного курсу НБУ грн./дол. США, між датою сплати авансу відповідної місячної партії Предмету лізингу та датою, що передує даті дострокового викупу Предмета лізингу».

Згідно п. 1.9 договору фінансового лізингу «Коефіцієнт коригування КNBU - коефіцієнт, що розраховується за фактом зміни офіційного курсу НБУ грн./дол. США, між датою сплати авансу відповідної місячної партії Предмету лізингу та датою, що передує даті сплати чергового Лізингового платежу.

KNBU = Курс2/Курс1,

де «Курс1» - курс, встановлений НБУ для одного Долара США на дату сплати авансу по кожній щомісячній партії Предмету лізингу, а «Курс 2» - курс, встановлений НБУ для одного Долара США на день, що передує даті сплати Лізингового платежу.

Під час сплати Лізинговий платіж підлягає коригуванню на коефіцієнт коригування KNBU. Коефіцієнт коригування KNBU застосовується до загальної суми Лізингового платежу. При цьому, як вважає апелянт, застосування KNBU не змінює вартості Предмета лізингу.

В Договорі визначається грошовий еквівалент загальної вартості Договору в іноземній валюті по курсу Долара США на момент підписання Договору».

«Коригування» - встановлений договором фінансового лізингу порядок сплати лізингових платежів, відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», що полягає у погодженому сторонами способі визначення в кожний конкретним момент часу величини лізингових платежів, що підлягають сплаті лізингоодержувачем в такий момент. Необхідність застосування коригування обумовлена тим, що для оплати предмета лізингу лізингодавець використав залучене фінансування у валюті США), а виконання грошових зобов'язань за даним договором проводиться в національній валюті України (гривнях). При цьому коригування застосовується без будь-якого додаткового узгодження сторонами.

Також апелянт зазначив, що 27.02.2015 р. між ДП «Укрспецвагон» та ТОВ «Прем'єр лізинг» був укладений договір купівлі-продажу (викупу) майна (предмету лізингу) № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р. та укладена додаткова угода № 11 від 27.02.2015 р. до договору фінансового лізингу № 656П-ЦВСВ(зеф-12.1005)ю від 28.08.2012 р., де сторони погодились достроково припинити дію договору фінансового лізингу № 656П-ЦВСВ(зеф-12.1005)ю від 28.08.2012 р.

Відповідно п.п. 1.1., 1.5. Договору купівлі-продажу (викупу) майна (предметів лізингу) № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р., сторони Договору фінансового лізингу № 656-ЦВСВ (зеф-12.1005)ю від 28.08.2012 р. дійшли згоди про передачу предмету лізингу у власність Покупцю (Лізингоодержувачу), а Покупець (Лізингоодержувач) зобов'язується сплатити за нього обумовлену грошову суму (викупну вартість).

Згідно п. 2.1. Договору викупу, викупна вартість в розумінні цього Договору є залишковою вартістю в розумінні Договору фінансового лізингу, (тобто згідно п. 3.16 Договору фінансового лізингу).

Згідно п. 2.6. Договору викупу, залишкова вартість Майна (Предметів лізингу) становить 233229282,57 грн., що складається з: 62118986,50 грн. - залишкова вартість по тілу Майна (Предметів лізингу), 171110296,07 грн. - сума коефіцієнту коригування.

Апелянт зазначив, що Договір купівлі-продажу (викупу) майна (предметів лізингу) № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р. не можна розглядати в окремій частині, як чистий договір купівлі-продажу майна, згідно вимог Цивільного кодексу, без урахування Договору фінансового лізингу, адже самої передачі майна не здійснюється, майно вже отримано позивачем, так як і не передбачена вартість майна за одиницю майна, а лише йде викуп «залишкової вартості Предмета лізингу», а судом першої інстанції не надана оцінка таким доводам.

На підставі цього, апелянт зазначив, ним правомірно не включено суму 171110296,07 грн. у вартість майна, адже згідно п. 1.9 Договору фінансового лізингу «Коефіцієнт коригування KNBU застосовується до загальної суми Лізингового платежу. При цьому застосування KNBU не змінює вартості Предмета лізингу», а тому збільшення вартості майна не відбувається.

Колегія суддів зазначає, що відповідно з абз. 2 п. 153.7 ст. 153 ПК України передача майна у фінансовий лізині (оренду) для цілей оподаткування прирівнюється до його продажу у момент такої передачі.

Відповідно до додаткової угоди № 11 від 27.02.2015 р. до договору фінансового лізингу № 656-ЦВСВ (зеф-12.1005)ю від 28.08.2012 р., у зв'язку зі здійсненням дострокового викупу майна (напіввагонів), договір лізингу достроково припинено та укладено договір купівлі-продажу (викупу) № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р., за умовами якого залишкова вартість майна склала 233229282,57 грн., що складалася із залишкової вартості по тілу Майна (предметів лізингу) суму 62118986,50 грн. та суми коефіцієнту коригування у розмірі 171110296,07 грн.

Судовим розглядом встановлено, що ДП «УКРСПЕЦВАГОН» відповідно до Форми № 2 «Звіт про фінансові результати» та даних бухгалтерського обліку операції з придбання напіввагопів згідно договору купівлі-продажу (викупу) майна № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р. віднесено до складу рядка № 22: «Фінансові витрати» у сумі 234856328 грн.

В свою чергу, п. 8 Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку № 16 «Витрати» визначено, що у разі, якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.

Відповідно до пп. 15.2 п. 15 П(С)БУ № 16 «Витрати», до складу загальновиробничих витрат включаються амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення.

Згідно пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 ПК України, основні засоби - матеріальні активи, у т. ч. запаси корисних копалин, наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Відповідно до П(С)БО № 7 «Основні засоби», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. № 92, матеріальні активи, які підприємство/установа утримує з метою використання їх у процесі виробництва/діяльності або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного. використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, який довший за рік) є основними засобами. Об'єкт основних засобів - це закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдям до нього; конструктивно відокремлений предмет призначений для виконання певних самостійних функцій; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством/установою.

Згідно з п. 8 П(С)БО № 7 «Основні засоби», первісна вартість об'єкта основних засобів складається з таких витрат: суми, що сплачують постачальникам активів та підрядникам за виконання будівельно-монтажних робіт (без непрямих податків).

Відповідно до п. 22 П(С)БО № 7 «Основні засоби»: об'єктом амортизації основних засобів є вартість, яка амортизується, а відповідно до п. 4 П(С)БО №7 «Основні засоби»: амортизація - систематичний розподіл вартості необоротних активів, що амортизується (у т. ч. основних засобів) протягом терміну їх корисного використання (експлуатації).

Приписами п. 23 П(С)БО № 7 «Основні засоби» передбачено, що нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, який використовується підприємством/установою (у розпорядчому акті) при визнанні цього об'єкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції і модернізації, добудови, дообладнання та консервації.

Судовим розглядом встановлено, що за умовами договору фінансового лізингу № 656П-ЦВСВ(зеф-12.1005)ю від 28.08.2012 р., підприємству позивача поставлені напіввагони, які згідно відомості основних засобів ДП «УКРСПЕЦВАГОН» за період 2013 року оприбутковані та значаться на рахунку обліку 10553 «Вантажні вагони (напіввагони із нумерацією на « 5»), а саме: 373 напіввагонів вартістю у сумі 583333,34 грн. за одиницю (без ПДВ) на суму 217583333,00 грн. Договір купівлі-продажу (викупу) майна (предметів лізингу) № УСВ-27/02-2015-02 укладений 27.02.2015 р. і за умовами цього договору, залишкова вартість майна склала вже 233229282,57 грн.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що вартість напіввагонів придбаних позивачем у ТОВ «Прем'єр Лізинг» з метою їх використання у господарській діяльності, підлягає амортизації. В свою чергу, підприємством позивача не нараховувано амортизацію на збільшену вартість придбаних напіввагонів за договором купівлі-продажу (викупу) майна № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р. у період з 01.03.2015 р. по 30.11.2015 р.

Відповідно до пп. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України, продаж (реалізація) товарів це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання.

За умовами договору купівлі-продажу (викупу) № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р., відбувається продаж майна (предметів лізингу) та визначена його викупна вартість. Також умовами цього Договору визначаються умови передачі права власності на напіввагони, які придбаваються ДП «УКРСПЕЦВАГОН».

На підставі цього, колегія суддів зазначає, що витрати, понесені ДП «УКРСПЕЦВАГОН» на придбання напіввагонів за договором купівлі-продажу (викупу) майна № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р. в частині суми визначеної, як «сума коефіцієнтів коригування» є саме вартістю придбаваємого майна та має збільшувати вартість основних засобів ДП «УКРСПЕЦВАГОН». Крім того, сторонами договору самостійно та на власний розсуд визначено та погоджено, що залишкова вартість майна розраховується з урахуванням коефіцієнту коригування, що змінюється за фактом зміни офіційного курсу НБУ грн./дол. США між днем сплати авансу відповідної місячної партії Предмету лізингу та днем підписання цього договору.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до затвердженої форми «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід): Фінансовий результат - рядок 2250; Фінансовий результат до оподаткування - рядок 2290, що свідчить про те, що рядок «Фінансові витрати» не зменшує фінансовий результат до оподаткування, а є складовою витрат, які приймають участь у формуванні фінансового результату до оподаткування.

Витрати, які зменшують фінансовий результат до оподаткування: Витрати (дохід) з податку на прибуток - рядок 2300; Прибуток (збиток) від припиненої діяльності після оподаткування - рядок 2305.

В жодному з цих рядків підприємство не може враховувати суми коефіцієнту коригування, що свідчить про те, що нормами ведення бухгалтерського обліку не передбачено відображення жодних витрат (крім витрат з податку на прибуток та прибутків/збитків від припиненої діяльності) на зменшення фінансового результату до оподаткування.

Наведені обставини свідчать про те, що ДП «УКРСПЕЦВАГОН» занижено фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності відповідно до П(С)БО та об'єкт оподаткування на 171110296,00 грн. за рахунок включення до складу витрат у бухгалтерському обліку та відповідно, у податковому обліку, суму витрат, понесених у зв'язку з придбанням основних засобів (напіввагонів) за договором купівлі-продажу (викупу) № УСВ-27/02-2015-02 від 27.02.2015 р., у зв'язку з чим, контролюючим органом правомірно встановлено порушення ДП «УКРСПЕЦВАГОН» пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. ПК України та вимог П(С)БУ № 7 «Основні засоби», П(С)БУ № 31 «Фінансові витрати», в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств на 86478429,00 грн. та занижено податок на прибуток на суму 10613758,00 грн.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині виявлених порушень щодо заниження ДП «УКРСПЕЦВАГОН» податкових зобов'язань при здійсненні ліквідації рухомого складу, колегія суддів зазначає наступне.

В ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки в період контролюючим органом встановлено заниження податкових зобов'язань з ПДВ на суму 4203429,00 грн. за рахунок не нарахування зобов'язань з ПДВ при ліквідації рухомого складу ДП «УКРСПЕЦВАГОН», а саме: напіввагонів, обкотишовозів, які обліковувались на балансі позивача, чим порушено вимоги п. 185.1 ст. 185, п. 189.9 ст. 189 ПК України.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послався на те, що відповідно до ч. 2 ст. 189 ПК України передбачено, що приписи ч. 1 ст. 189 цього Кодексу не поширюються на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Як зазначив апелянт, ДП «Укрспецвагон», згідно Статуту є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України та підпорядковане Державній адміністрації залізничного транспорту України (далі - Укрзалізниця). Згідно п. 4.1 Статуту підприємство є юридичною особою, а згідно п. 5.2 цього Статуту, майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського віддання. Здійснюючи право господарського віддання, Підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном вчиняючи щодо нього будь-які дії, що не суперечать чинному законодавству України з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за погодженням з Уповноваженим органом управління та Укрзалізницею.

Положеннями п. 5.6 Статуту передбачено, що списання з балансу майнових об'єктів підприємства, що належать до основних фондів, здійснюється в порядку, встановленому чинним законодавством та відомчими нормативними актами.

Списання майна на державних підприємствах проводиться відповідно до Порядку списання об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2007 р. № 1314 (далі - Порядок № 1314).

Згідно з ч. 1 п. 5 Порядку № 1314, списання майна здійснюється суб'єктом господарювання, на балансі якого воно перебуває, на підставі прийнятого суб'єктом управління рішення про надання згоди на його списання. До суду першої інстанції позивачем надані копії наказів Укрзалізниці, щодо рішення про надання дозволу на списання з балансу ДП «Укрспецвагон» рухомого складу.

Згідно з ч. 5 п. 5. Порядку № 1314, списання повністю амортизованих основних фондів (засобів), інших необоротних матеріальних активів суб'єкта господарювання, первісна (переоцінена) вартість яких становить менш як 10 тис. гривень, здійснюється за рішенням керівника такого суб'єкта відповідно до цього Порядку.

На підставі цього, апелянт вказує, що законодавством передбачено два випадки списання матеріальних активів, за рішенням прийнятого суб'єктом управління та за самостійним рішенням керівника суб'єкта господарювання, якщо первісна вартість матеріальних активів становить менше як 10 тис. грн.

В межах спірних правовідносин первісна вартість вагонів була менше ніж 10 тис. грн., що підтверджується додатками до наказів Укрзалізниці, а тому списання рухомого складу здійснювалось за наказами Укрзалізниці, а не за самостійним рішенням директора ДП «Укрспецвагон», і не могло бути списане без наказів Укрзалізниці, а тому і відповідно застосування ч. 1 п. 189.9 ст. 189 ПК України неможливо, так як ця частина застосовується лише, коли ліквідація здійснюється за самостійним рішенням платника податку, тому і відповідно позивач не порушував ч. 1 п. 189.9 ст.189 ПК України.

Також, на підтвердження того, шо списання здійснюється не за рішенням ДП «Укрспецвагон», до суду першої інстанції були надані копії наказів Укрзалізниці «Про списання рухомого складу ДП «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів», копії листів звернень до Укрзалізниці та наданий зразок Акта списання основних засобів, (мінераловоза 59042705) в якому в графі висновок комісії вказується «списати, згідно наказу УЗ № 145 ЦЗ/од від 03.10.2011 р.» (тобто Укрзалізниці).

Апелянт також зазначив, що ліквідація рухомого складу на ДП «Укрспецвагон» здійснювалась без згоди платника податку на підставі наказів Укрзалізниці, та/або у інший спосіб коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, що і було зроблено підприємством, тобто на підставі ч. 2 п. 189.9 ст.189 ПК України, а тому апелянт вважає, що він діяв відповідно до чинного законодавства України та не порушував вимог податкового законодавства, саме ст. 189 ПК України.

Судовим розглядом встановлено, що ДП «УКРСПЕЦВАГОН» здійснює ліквідацію основних засобів відповідно до Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України № 561 від 30.09.2003 р., а саме: для оформлення вибуття рухомого складу ДП «УКРСПЕЦВАГОН» застосовує форму № 03-3 «Акт на списання основних засобів» (відповідно до наказу Міністерства статистики України «Про затвердження типових форм первинного обліку» від 29.12.1995 № 352).

Під час проведення перевірки, позивачем надані акти на списання рухомого складу, в яких наведені дані, які характеризують кожний об'єкт: інвентарний номер, рік виготовлення, дата вводу в експлуатацію, вартість об'єкта на дату ліквідації, сума нарахованого зносу, причини вибуття, вид вагону та його номер, відомості щодо ліквідації рухомого складу за 2014 рік. Такі відомості сформовані позивачем окремо по кожному типу вагону (напіввагони, обкотишовози, мінераловози та зерновози). У відомостях на ліквідацію рухомого складу відображається інвентарний номер, тип вагону та його номер, дата вибуття, підстава, ліквідаційна вартість. За 2014 рік залишкова вартість ліквідованих основних засобів склала 21017145,00 грн.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу про облікову політику від 26.03.2009 р. № 106 «Про затвердження облікової політики ДП «УКРСПЕЦВАГОН» зі змінами та доповненнями, внесеними наказами № 505 від 21.12.2010 р., № 117а від 14.03.2012 р., № 540а від 25.11.2013 р. у розд. 13 «Податковий облік» зазначено, що нарахування амортизації провадиться до досягнення залишкової вартості об'єктом його ліквідаційної вартості протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, який встановлюється наказом по підприємству.

Згідно з пп. 14.1.9 п. 14.1 ст. 14 ПК України, балансова вартість основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів - сума залишкової вартості таких засобів та активів, яка визначається як різниця між первісною вартістю з урахуванням переоцінки і сумою накопиченої амортизації.

Положеннями п. 185.1 ст. 185 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу/орендарю.

У п. 189.9 ст. 189 ПК України зазначено, що у разі, якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається, як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації. Норма пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у т. ч. у разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає органу державної податкової служби відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів в інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Наведені приписи п. 189.9 ст. 189 ПК України свідчать про те, що для можливості застосування саме положень ч. 2 п. 189.9 ст. 189 ПК України, платником податку повинен подаватися документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням. За відсутності факту подання такого документу, основні виробничі або невиробничі засоби вважаються такими, що ліквідовані за самостійним рішенням платника податку.

Судовим розглядом встановлено, що ДП «УКРСПЕЦВАГОН» у 2014 році не надано до контролюючого органу документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням, що свідчить про те, що підприємством позивача порушено вимоги п. 185.1 ст. 185, п. 189.9 ст. 189 ПК України в частині не нарахування податкових зобов'язань по ПДВ на балансову вартість вагонів на момент ліквідації у сумі 4203429,00 грн. (20% від залишкової вартості ліквідованих основних засобів у 2014 р., яка складала 21017145,00 грн.), оскільки така ліквідація проведена за волевиявленням позивача, з дотриманням процедури списання, що погоджена з вищестоячим органом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування податкових повідомлень-рішень: від 10.10.2016 р. № ; від 10.10.2016 р. № ; від 25.05.2016 р. № . Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 р. по справі № 820/5778/16 в цій частині прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині в частині відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення від 25.05.2016 р. № , колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що під час проведення податкової перевірки, а саме при перевірці касової дисципліни ДП «УКРСПЕЦВАГОН», контролюючим органом встановлено не оприбуткування готівки в повній сумі до каси підприємства.

Так, згідно прибуткового касового ордера від 20.03.2014 р. № 348 виручка їдальні складала 1464,00 грн., проте в касу підприємства згідно зазначеного прибуткового касового ордеру оприбутковано лише - 346,15 грн., чим, за висновком контролюючого органу, порушено п. 2.6 Положення про порядок ведення касових операцій в національній валюті в Україні затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 із змінами та доповненнями (далі - Положення № 637). Сума не оприбуткованої готівки склала 1117,85 грн.

На підставі цього, контролюючим органом до підприємства позивача застосовані штрафні санкції за порушення норм з регулювання готівки у розмірі 5589,25 грн.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі зазначив, що касиром підприємства 20.03.2014 р. вся готівка, що надходила до каси була своєчасно та в повній сумі оприбуткована, що підтверджується записами в Касовій книзі, а саме підсумком за весь день. В той же час, касиром була зроблена описка під час надходження готівки за прибутковими касовими ордерами № 348 та № 350, а саме в касовій книзі касир записав, що від ОСОБА_7 (виручка їдальні) надійшло 346,15 грн., замість 1464,00 грн., як вказано в прибутковому касовому ордері № 348, а від ОСОБА_8 (погашення під звіт) надійшло 1464,00 грн., замість 346,15 грн., як вказано в прибутковому касовому ордері № 350. На підставі цього, апелянт зазначив, що касиром не порушено п. 2.6 Положення № 637, адже вся готівка, що надійшла до каси, була своєчасно та в повній сумі оприбуткована.

Також апелянт зазначив, що за таку описку не застосовуються штрафні санкції, відповідно до абз. 3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» № 436/95.

На підставі цього, апелянт вважає, що на підприємстві вся готівка була оприбуткована та проведена по касовій книзі та оприбуткована у той самий день надходження готівки, тому в цьому випадку позивачем не допущено неповного та/або несвоєчасного оприбуткування готівки.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637 оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Пунктом 2.6 вказаного Положення передбачено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків реєстратора розрахункових операцій (даних розрахункової книжки).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Касова книга - документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі (пункт 1.2 Положення).

Відповідно до абзацу першого та другого пункту 4.2 глави 4 цього Положення № 637, усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі (додаток 5).

Національним банком України надано роз'яснення листом від 25.05.2007 №11-110/2058/5398, згідно якого оприбуткування готівки в касі підприємства, яке проводить готівкові розрахунки із застосуванням реєстратора розрахункових операцій є здійснення обліку такої готівки у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків реєстратора розрахункових операцій або даних розрахункової книжки та відображення надходження цієї готівки у касовій книзі підприємства.

Відповідно до пункту 7.3 Положення № 637 відповідальність за дотримання порядку ведення операцій з готівкою покладається на підприємців, керівників підприємств. Особи, які винні в порушенні порядку ведення операцій з готівкою, притягуються до відповідальності в установленому законодавством України порядку.

Порядок ведення КОРО визначений Порядком реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженого наказом Державної податкової операції України від 01.12.2000 р. № 614, згідно пункту 7.5 якого використання КОРО, зареєстрованої на реєстратор розрахункових операцій, передбачає: - наявність КОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено реєстратор розрахункових операцій; - підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках КОРО; - щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо.

З аналізу вищенаведених положень вбачається, що оприбуткування готівки включає сукупність законодавчо встановлених дій, зокрема, для підприємств, які здійснюють готівкові розрахунки при продажу товарів (послуг) із застосуванням реєстратора розрахункових операцій - реєстрацію таких коштів через реєстратор розрахункових операцій та відображення цієї готівки у книзі обліку розрахункових операцій.

В свою чергу, саме невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке передбачена відповідальність у вигляді штрафу в п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми (абзац третій статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 р. №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки»).

Зазначене вище узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.01.2018 р. у справі № 826/15290/15.

Абзацом третім статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» № 436/95 установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми.

Таким чином, для вирішення питання щодо дотримання порядку оприбуткування готівки слід з'ясовувати, яким чином здійснена фіксація повної суми фактичних надходжень готівки (прибуткові касові ордери або фіскальні звітні чеки), а також чи відображено в подальшому такі касові документи у відповідній книзі обліку.

Суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (пункт 1 статті 3 Закону України № 265/95-ВР).

Відтак, оприбуткуванням готівкових коштів, відповідно до проаналізованих вище нормативних актів, вважається фіксація повної суми готівкових коштів у фіскальних звітних чеках в день їх фактичного надходження та відображення такої суми в КОРО, що свідчить про те, що несвоєчасним оприбуткуванням готівки, на переконання суду, може вважатись неоприбуткування (неповне оприбуткування) готівкових коштів в КОРО на підставі фіскальних звітних чеків.

Судовим розглядом встановлено, що за прибутковими касовими ордерами № 348 загальна сума готівки, яка повинна була бути оприбуткована складала 1464,00 грн., а фактично було оприбутковано 346,15 грн.

Колегія суддів зазначає, що в цьому випадку штрафні санкції за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки» не можуть бути застосовані до підприємства позивача, оскільки Положенні № 637 визначення термінів «неповне оприбуткування», «несвоєчасне оприбуткування» не передбачено.

В той же час, згідно Листа Національного Банку України від 16.04.2010 р. № 11-110/2010-6116 «Роз'яснення окремих вимог Положення про ведення касових операцій», надане роз'яснення, що несвоєчасне оприбуткування - це «якщо готівка проведена через РРО і у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків, однак у день одержання готівкових коштів не проведена по касовій книзі», а неповне оприбуткування, це «коли готівка проведена через РРО, зроблений відповідний запис у касовій книзі у день надходження готівки, однак не проведена у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків».

Судовим розглядом встановлено, що вся готівка, що надходила до каси була своєчасно та в повній сумі оприбуткована, що підтверджується записами в Касовій книзі, а саме підсумком за весь день, а за допущення касиром описки, штрафні санкції, відповідно до абз. 3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» № 436/95 не можуть бути застосовані, оскільки відповідальність за такі дії цим Указом не передбачена.

Що стосується посилання апелянта на те, що спірних правовідносин слід застосувати приписи ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Проте, з набранням 01.01.2011 р. чинності Законом України від 02.12.2010 № 2756-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України» зі сфери дії статті 250 Господарського кодексу України виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Порядок застосування цих санкцій з 01.01.2011 р. врегульовано ст. ст. 113 та 114 Податкового кодексу України, якими, зокрема, передбачено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), не передбачених цим Кодексом та іншими законами України, не дозволяється (пункт 113.3 статті 113 Податкового кодексу України).

Згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

В свою чергу, відповідно до п. 114.1 ст. 114 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу, пунктом 102.1 якої передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про необхідність визначення контролюючим органом суми штрафних санкцій на підставі ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 р. № 436/95 за порушення платником норм регулювання обігу готівки, з урахуванням визначеного ст. 250 Господарського кодексу України гранично допустимого строку, ґрунтується на помилковому застосуванні норм матеріального права.

Посилання апелянта на висновок Верховного Суду України щодо застосування ст. 250 Господарського кодексу України, викладений у постанові від 04.11.2014 р. № 21-466а14, є безпідставним, оскільки висновок по цих справах постановлений за різного правового регулювання розглядуваних правовідносин. Правова позиція щодо застосування до спірних відносин ст. 250 Господарського кодексу України висловлена також у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 р. у справі № 21-163а11, від 27.05.2014 р. у справі № 21-126а14.

Так, у постановах Верховного Суду України спірні правовідносини мали місце в період дії ст. 250 Господарського кодексу України, а саме факт вчинення правопорушення відбувся в 2009-2010 роках, тобто до набрання чинності Податковим кодексом України (до 01.01.2011 р.).

В той же час, перевірку підприємства позивача проведено за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р., тобто спірні правовідносини мали місце лише за дії Податкового кодексу України, що виключає можливість застосування до них положень ст. 250 Господарського кодексу України.

Таким чином, застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 23.12.2014 р. № з урахуванням, передбачених п. 114.1 ст. 114 ПК України, граничних строків застосування таких санкцій, є правомірним.

Разом з тим, враховуючи, що в ході апеляційного розгляду справи судом не встановлено порушення підприємством позивача вимог Закону № 265/95-ВР, застосування до нього штрафних санкцій на підставі ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 р. № 436/95 є безпідставним.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 р. по справі № 820/5778/16 в частині відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення від 25.05.2016 р. № прийнята з порушенням норм матеріального права, вона підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 р. по справі № 820/5778/16 - задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 р. по справі № 820/5778/16 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення від 25.05.2016 р. № та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги Державного підприємства «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.05.2016 р. № .

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 р. по справі № 820/5778/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку і строки, визначені ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Я.М. Макаренко

Повний текст постанови складений 16.11.2018 року.