Справа № 802/1180/17-а
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2018 року

Київ

справа №802/1180/17-а

адміністративне провадження №К/9901/3549/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача: Хохуляка В.В.,

суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29.08.2017 (суддя - Дончик В.В.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 (головуючий суддя - Сушко О.О., судді: Залімський І. Г., Смілянця Е.С.) у справі №802/1180/17-а за адміністративним позовом Приватного підприємства «Особняк Центр» до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство «Особняк Центр» звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.08.2017, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017, позовні вимоги задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги суди виходили з правомірності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за господарськими операціями з контрагентами з огляду на те, що факт вчинення спірних операцій підтверджується належними первинними документами складеними за результатом дійсних, реально виконаних правочинів. Висновок податкового органу щодо фіктивності укладених правочинів є неправомірним, оскільки належними первинними документами підтверджено настання реальних правових наслідків, зміну майнового стану сторін, а також безпосередній зв'язок проведених операцій із господарською діяльністю позивача. Суди спростували доводи суб'єкта владних повноважень стосовно формування позивачем показників податкової звітності з порушенням норм податкового законодавства.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області звернулось з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29.08.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 у справі №802/1180/17-а, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема, частини другої статті 19 Конституції України, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, статті 139, пунктів 198.1, 198.3, 138.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Доводи Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області зводяться до того, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, неправильно застосовано норми матеріального права, що стало причиною скасування правомірно прийнятих податкових повідомлень-рішень. Зокрема, відповідач посилається на безпідставність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за результатом договірних відносин з контрагентами, з огляду на безтоварність проведених операцій, оскільки договірні відносини між сторонами укладено без мети настання реальних правових наслідків, носять протиправний характер, спрямовані на незаконне формування показників податкової звітності та незаконне заволодіння майном держави. Водночас відповідач зазначає, що юридична дефектність первинних документів не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції. А тому прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, на думку суб'єкта владних повноважень, є правомірним.

Приватне підприємство «Особняк Центр» не скористалося своїм правом та не надало відзиву на касаційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області було проведено документальну планову виїзну перевірку Приватного підприємства «Особняк Центр» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2016.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток за 2015- 2016 роки у загальній сумі 1816042,00грн.; пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2, абзацу «а» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 на загальну суму 1964717,00грн., а також завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість по рядку 20.1 податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2016 року на суму 56422,00грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 25.05.2017 №487/1401/34325353 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.06.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток за основним платежем на суму 1816042,00грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 297801,00грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 1964717,00грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 491179,00грн.; №, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 56422,00грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 14106,00грн.

Фактичною підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став висновок контролюючого органу про безпідставність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за результатом взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Ідеал», Товариством з обмеженою відповідальністю «Сібуд», Товариством з обмеженою відповідальністю «АТД-Сервіс», Приватним підприємством «Хімінвест», Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Сервіс Груп», Приватним підприємством «Калита», Товариством з обмеженою відповідальністю «Спец-Буд-Інвест», Товариством з обмеженою відповідальністю «МК-Фотуна», Товариством з обмеженою відповідальністю «Віндор», Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрБуд Реконструкція» з огляду на фіктивність укладених правочинів та безтоварність проведених господарських операцій, тобто таких, які спрямовані на надання податкової вигоди з метою несплати податків до бюджетів, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних правових наслідків та з метою ухилення від сплати податків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, у власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Ідеал» (Підрядник) було укладено Договір підряду №031016 від 03.10.2016, предметом якого є будівельно-оздоблювальні роботи в квартирах згідно із затвердженою проектною-кошторисною документацією. При цьому, відповідно до пункту 2.2 Договору, Підрядник має право залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед Замовником за результат їхньої роботи. Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, актами приймання виконаних будівельних робіт, податковою накладною. Розрахунок за надані послуги проведено між сторонами в безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача та платіжними дорученнями.

Також, між позивачем (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сібуд» (Підрядник) було укладено Договір підряду №050716 від 05.07.2016, предметом якого є виконання підрядних робіт з утеплення фасаду багатоквартирного житлового будинку. Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, актом приймання виконання будівельних робіт, податковою накладною. Розрахунок за надані послуги проведено між сторонами в безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача та платіжними дорученнями.

Також, між позивачем (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТД-Сервіс» (Продавець) було укладено Договір поставки товару №15-02/15 від 27.02.2015. Згідно із пунктом 2.1 Договору, передача товару покупцю здійснюється на умовах FCA - склад продавця шляхом завантаження товару в автомобільний транспорт Покупця, перевізника, третьої особи призначеної Продавцем або Покупцем. Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, видатковими накладними, податковими накладними. Розрахунок за отриманий товар було проведено між сторонами в безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача та платіжними дорученнями.

Також, між позивачем (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТД-Сервіс» (Підрядник) було укладено Договір будівельного підряду №3 від 03.12.2014, предметом якого є виконання комплексу будівельно-монтажних та опоряджувальних робіт із будівництва багатоквартирного житлового будинку у відповідності до проектної документації. Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, актами приймання виконаних будівельних робіт, податковою накладною. Розрахунок за надані послуги проведено між сторонами в безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача та платіжними дорученнями.

Також, між позивачем (Замовник) та Приватним підприємством «Хімінвест» (Підрядник) було укладено Договір будівельного підряду №25/1 від 25.04.2015, предметом якого є виконання комплексу будівельно-монтажних та опоряджувальних робіт із будівництва багатоквартирного житлового будинку у відповідності до проектної документації. Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, актом приймання виконаних будівельних робіт, податковими накладними. Розрахунок за надані послуги проведено між сторонами в безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача та платіжними дорученнями.

Також, між позивачем (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Сервіс Груп» (Підрядник) було укладено Договір будівельного підряду №04/1 від 04.03.2015, предметом якого є виконання комплексу будівельно-монтажних та опоряджувальних робіт із будівництва багатоквартирного житлового будинку у відповідності до проектної документації. Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, актами приймання виконаних будівельних робіт, податковими накладними. Розрахунок за надані послуги проведено між сторонами в безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача та платіжними дорученнями.

Також, між позивачем (Замовник) та Приватним підприємством «Калита» (Підрядник) було укладено Договір підряду №200616 від 20.06.2016, предметом якого є виконання робіт по реконструкції зливної каналізації від житлового кварталу. Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, актом приймання виконаних будівельних робіт, податковою накладною. Розрахунок за надані послуги проведено між сторонами в безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача та платіжними дорученнями.

Також, між позивачем (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спец-Буд-Інвест» (Підрядник) було укладено Договір будівельного підряду №03-07/15 від 03.07.2015, предметом якого є виконання комплексу будівельно-монтажних та опоряджувальних робіт із будівництва багатоквартирного житлового будинку у відповідності до проектної документації. Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, актом приймання виконаних будівельних робіт, податковими накладними. Розрахунок за надані послуги проведено між сторонами в безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача.

Також, між позивачем (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МК-Фотуна» (Постачальник) було укладено Договір поставки товару №140116 від 14.01.2016. Згідно із пунктом 1.2 Договору, якісні і кількісні характеристики продукції, що є предметом поставки за цим Договором, строки поставки продукції за цим договором визначаються у специфікації, що додається до цього Договору і є його невід`ємною частиною. Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, специфікаціями до договору, видатковими накладними, податковими накладними. Розрахунок за отриманий товар було проведено між сторонами в безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача.

Також, між позивачем (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віндор» (Підрядник) було укладено Договір підряду №16/07 ДП від 24.07.2015, предметом якого є виконання комплексу робіт по благоустрою території згідно проектної документації. Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, актом надання послуг, актами виконаних робіт, податковими накладними. Розрахунок за надані послуги проведено між сторонами в безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача.

Також, між позивачем (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрБуд Реконструкція» (Підрядник) було укладено Договір підряду №280116 від 28.01.2016, предметом якого є виконання робіт по реконструкції зливної каналізації від житлового кварталу. Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, актами приймання виконання будівельних робіт, податковими накладними. Розрахунок за надані послуги проведено між сторонами в безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача.

Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

До того ж, придбані у контрагентів товари (роботи/послуги) було використано позивачем у межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку, що узгоджується з основними видами господарської діяльності Приватного підприємства «Особняк Центр» та спрямовані на досягнення статутних цілей підприємства.

Судами також встановлено, що на момент вчинення спірних господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку, мали свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Посилання контролюючого органу, як на підставу безпідставності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту, на відсутність у контрагентів позивача виробничих потужностей, трудових та матеріальних ресурсів обґрунтовано відхилено судами попередніх інстанцій, оскільки матеріалами справи підтверджується, що будівельні роботи проводились власними силами контрагентів шляхом укладання та реалізації договорів підряду/субпідряду та укладання цивільних угод з третіми особами.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що Приватне підприємство «Особняк Центр» підтвердило факт реальності господарських операцій з контрагентами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні спірних господарських операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем не надано.

Також, суд касаційної інстанції зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів у останніх тощо.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Також, податковим органом не надано доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб'єкта господарювання, судових рішень, вироків, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов'язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Податкова інспекція не навела жодних доводів щодо наявності в діях Приватного підприємства «Особняк Центр» ознак неправомірних дій, а наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності формування валових витрат та податкового кредиту за господарськими операціями з контрагентами.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо протиправності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 15.06.2017 №, №, №.

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29.08.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 у справі №802/1180/17-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду