Справа № 826/9920/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 жовтня 2018 року №826/9920/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» (далі – позивач, товариство, ТОВ «Текссол-С») з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі – відповідач, контролюючий орган), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягали в неприйнятті договору про визнання електронних документів від 22.03.2017 року № (далі - договір) між позивачем та відповідачем;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 26.07.2017 року №, прийняте відповідачем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.08.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/9920/17 та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно не уклав договір про визнання електронних документів з позивачем, що призвело до порушення позивачем строку реєстрації податкових накладних. Крім того, причини відмови в укладенні вказаного договору є необґрунтованими та неконкретизованими. Вважаючи дії та рішення відповідача протиправними, а свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

У своїх запереченнях проти позову представник відповідача стверджував, що контролюючим органом за результатами аналізу діяльності позивача виявлено факт ризикових зобов’язань стосовно завчасно виявлених ризикових операцій при формуванні показників податкової звітності з податку на додану вартість у січні-лютому 2017 року. Так, відповідач з метою унеможливлення податкових протиправних дій позивача не підтвердив дію вказаного договору. Крім того, відповідач наголошує, що товариство знехтувало можливістю своєчасно здійснити реєстрацію податкових накладних поза фактом неприйняття договору.

У судовому засіданні 01.12.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, надав додаткові письмові пояснення та докази, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, надав додаткові письмові пояснення та просив відмовити у задоволенні позову повністю з мотивів, що наведені у письмових запереченнях та поясненнях на адміністративний позов.

При цьому, від представника позивача та представника відповідача подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, яке прийнято судом.

Згідно з частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), у редакції, яка діяла на час вчинення відповідної процесуальної дії, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи положення частини 4 статті 122 КАС України, беручи до уваги, що особами, які беруть участь у справі подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, у судовому засіданні 01.12.2017, суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.03.2017 року позивач подав до контролюючого органу договір про визнання електронних документів №, проте відповідно до квитанції №2 документ не прийнято, у зв’язку з недостовірною інформацією про посадову особу контролюючого органу, в особі якої укладається договір - п.5.3 роздiлу III Інструкцiї з пiдготовки та подання податкових документiв в електронному виглядi засобами телекомунiкацiйного зв'язку, затверджений наказом ДПА України вiд 10.04.2008 року № 233, зареєстрований в Мiнюстi України 16.04.2008 № 320/15011 (Т.1, арк. 19).

22.03.2017 року позивачем повторно надіслано відповідачу вказаний договір про визнання електронних документів, проте відповідно до квитанції №2 такий не прийнято в результаті виявленої помилки:

«Для укладення Договору про визнання електронних документів необхідно виконати вимоги Розділу 3 Інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від

Розділ ІІІ Інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10 квітня 2008 року №233, зареєстрованим в Мін'юсті України 16 квітня 2008 року №320/15011

Розділ ІІІ інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10 квітня 2008 року №233, зареєстрованим в Мін'юсті України 16 квітня 2008 року №320/15011 (Код: 1)» (Т.1, арк. 20-21).

Листом від 07.04.2017 року №19711/10/28-10-08-0320 контролюючий орган повідомив позивача про укладення договору про визнання електронних документів від 31.03.2017 року, що підтверджується квитанцією №2, та як наслідок реєстрацію податкових накладних 03.04.2017 року (Т.1, арк. 22-23).

Разом з тим, посадовими особами контролюючого органу проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних ТОВ «Текссол-С» () в Єдиному реєстрі податкових накладних, за результатами якої складено акт від 03.07.2017 року №1518/28-10-42-02/35892372 (далі - акт перевірки) (Т.1, арк. 13-15).

Так, перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 201.10 статті 201 розділу V Податкового кодексу України, а саме: термінів реєстрації податкових накладних №58 від 07.02.2017 року, №88 від 15.03.2017 року, №85 від 14.03.2017 року, №82-84 від 13.03.2017 року, №80 від 10.03.2017 року, №74 від 07.03.2017 року, №69 від 06.03.2017 року, №67 від 03.03.2017 року, №66 від 02.02.2017 року, №65 від 01.03.2017 року, що підлягають наданню покупцю – платнику на додану вартість.

10.07.2017 року позивач надав заперечення до акту перевірки, які за результатом розгляду контролюючим органом залишені без задоволення (Т.1, арк. 17, 25-26).

26.07.2017 року відповідачем надіслано податкове повідомлення-рішення та розрахунок від 26.07.2017 року № за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 64 876,26 грн. (Т.1, арк. 28).

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 55 Конституції України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року № 851-IV (далі - Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг»), Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженій наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року № 233 (далі - Інструкція № 233), у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У силу зазначених вище приписів позивач звернувся з позовом до суду для оскарження дій та рішень органів державної влади, а саме: Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Основні організаційно-правові засади електронного документообігу, використання електронних документів, правовий статус електронного цифрового підпису регулюються Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідно до частини першої статті 14, частини першої статті 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу. Суб'єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, та встановлюють для них систему (способи) захисту.

Загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису визначено Інструкцією № 233.

Згідно із пунктом 1 розділу ІІ Інструкції № 233, платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Відповідно до положень розділу ІІІ Інструкції № 233, для подання засобами телекомунікаційного зв'язку електронних податкових документів платник податків має попередньо укласти з органом ДПС за місцем реєстрації договір про визнання електронної звітності (за затвердженими формою та змістом - Додаток 1 до Інструкції) та отримати спеціальне програмне забезпечення.

Процедура подання вказаного вище Договору та отримання електронного ключа визначена пунктами 5.1-5.5 Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року № 233, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2008 року за №320/15011, а саме платник податків:

- отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичної особи. Платник податків фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності може обмежитись одним ключем ЕЦП. Особисті ключі знаходяться на ключових (електронних) носіях, що зберігаються в таємниці;

- отримує в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА текст примірного договору про визнання електронних документів (додаток 1), безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді;

- ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки);

- надає до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії;

- після підписання договору в органі ДПС за місцем реєстрації отримує один примірник договору. При цьому ставить підпис у журналі обліку договорів про визнання електронних документів (додаток 2) для засвідчення того, що платнику податків було повернуто його примірник договору.

У силу пункту 7.5 Інструкції №233, підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС (пункт 7.6 Інструкції №233).

Як вбачається з матеріалів справи, 22.03.2017 року позивачем надіслано засобами електронного зв’язку до контролюючого органу договір про визнання електронних документів №, проте відповідно до квитанції №2 документ не прийнято в результаті виявленої помилки: «Для укладення Договору про визнання електронних документів необхідно виконати вимоги Розділу 3 Інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від Розділ ІІІ Інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10 квітня 2008 року №233, зареєстрованим в Мін'юсті України 16 квітня 2008 року №320/15011 Розділ ІІІ інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10 квітня 2008 року №233, зареєстрованим в Мін'юсті України 16 квітня 2008 року №320/15011 (Код: 1)» (Т.1, арк. 20-21).

Відтак, квитанція №2 містить лише посилання на розділ ІІІ Інструкції №233, проте відсутні визначення конкретних причин відмови у прийнятті договору про визнання електронних документів та конкретних порушень платником податку порядку укладення договору про визнання електронних документів.

При цьому, твердження відповідача щодо не підтвердження дії договору про визнання електронних документів з метою унеможливлення податкових протиправних дій позивача є необґрунтованими, оскільки відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують вказані обставини.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності відмови в укладенні з ТОВ «Текссол-С» договору про визнання електронних документів від 22.03.2017 року №, шляхом надання електронної квитанції №2, а також про недоведеність факту ризикових операцій щодо позивача за спірний період, а тому дії відповідача, які полягали у неприйнятті вказаного договору є протиправними.

Разом з тим, умови укладення позивачем договору про визнання електронних документів 31.03.2017 року №, зазначені в адміністративному позові, не підтверджені належними доказами, що позбавляє суд можливість надати правову оцінку вказаним обставинам.

Щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 26.07.2017 року №, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 ПК України Єдиний реєстр податкових накладних - це реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконаної влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) здійснюється відповідно до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року № 1246.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пункт 201.10 стаття 201 ПК України).

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання (частина 8 пункт 201.10 стаття 201 ПК України).

У силу підпункту 120 1.1 пункту 120.1 статті 120 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

Зі змісту акта перевірки від 03.07.2017 року вбачається, що позивачем порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: №58 від 07.02.2017 року, №88 від 15.03.2017 року, №85 від 14.03.2017 року, №82-84 від 13.03.2017 року, №80 від 10.03.2017 року, №74 від 07.03.2017 року, №69 від 06.03.2017 року, №67 від 03.03.2017 року, №66 від 02.02.2017 року, №65 від 01.03.2017 року, що підлягають наданню покупцю – платнику на додану вартість.

Разом з тим, суд звертає увагу, що вказані податкові накладні складені позивачем у період з 07.02.2017 по 14.03.2017 року, а тому позивач мав можливість здійснити реєстрацію таких податкових накладних у гранично встановлені податковим законодавством терміни.

Відтак, суд вважає, що факт неможливості укладення договору про визнання електронних документів між позивачем та контролюючим органом не є безспірною підставою реєстрації вказаних вище податкових накладних з порушенням встановлених термінів.

Таким чином, позивач самостійно не визначив кінцевий термін для своєчасної реєстрації податкових накладних, що призвело до порушення граничного терміну такої реєстрації та як наслідок накладення штрафних санкцій на товариство.

Крім того, суд зазначає, що надіслання контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в один день з відповіддю на заперечення не є підставою для скасування такого податкового повідомлення-рішення, оскільки вказана процедурна обставина не порушує прав позивача.

Внаслідок викладеного, суд дійшов висновку, що контролюючим органом протиправно не прийнято договір про визнання електронних документів від 22.03.2017 року №, проте вказані дії контролюючого органу не спростовують факт порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних позивачем, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб’єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 3200,00 грн.

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат у розмірі 1600,00 грн.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» (, адреса: 03151, м. Київ, вулиця Молодогвардійська, 22) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (, адреса: 04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, 11), про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, які полягали в неприйнятті договору про визнання електронних документів від 22.03.2017 року № (далі - договір) між товариством з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» та Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

3. В іншій частині позов залишити без задоволення.

4. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» здійснені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко