Справа № 810/1092/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1092/18 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Шелест С.Б., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бориспільської міської ради Київської області на ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 30 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом Бориспільської міської ради Київської області до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Бориспільська міська рада Київської області (далі - позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - відповідач, Управління Держгеокадастру), в якому просить суд визнати недійсним запис у Державному земельному кадастрі, яким визначено ОСОБА_2 (далі - третя особа) власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_1, та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області виконати всі передбачені чинним законодавством дії щодо виключення запису з державного земельного кадастру, яким визначено ОСОБА_2 власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_1 (далі - спірна земельна ділянка).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при наданні дозволу громадянці ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га по АДРЕСА_1 у власність для ведення індивідуального садівництва ним було виявлено факт порушення земельного законодавства, яке полягає у безпідставному внесенні відповідачем до Державного земельного кадастру даних про фізичну особу - ОСОБА_2, який не є користувачем або власником земельної ділянки. Позивач стверджує, що рішення органу місцевого самоврядування, яке зазначене як підстава виникнення у третьої особи права власності на зазначену спірну земельну ділянку, Бориспільська міська рада не приймала.

На думку позивача, в даному випадку має місце порушення інтересів громади у сфері земельних відносин, внаслідок чого Бориспільська міська рада, як представницький орган місцевого самоврядування, звернулася з даним позовом до адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 адміністративну справу №810/1092/18 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.03.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 30.07.2018 р. провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 30.07.2018 р. та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до земельного кадастру внесено відомості про фізичну особу, яка не є користувачем або власником земельної ділянки. Окрім того, апелянт зазначає, що за інформацією Відділу у Бориспільському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області в листі від 05.09.2017 № 18-10-0.23-1628/166-17 у місцевому фонді документації із землеустрою не виявлено документації із землеустрою та примірників правовстановлюючих документів, згідно яких оформлена земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1.

Відповідно до відомостей з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.08.2017 р. НВ-017, датою державної реєстрації спірної земельної ділянки є 3 липня 2016 року.

Отже, висновки суду щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку не відповідають обставинам справи і не є належним обґрунтуванням підстав для закриття провадження у справі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2018 р. справу прийнято до провадження Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку ч. 3 ст. 29 Кодексу адміністративного судочинства України як визначеного ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суду, якому передаються справи Київського апеляційного адміністративного суду, що ліквідований згідно з Указом Президента України від 29.12.2017 р. № 455/2017 «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах», та призначено до судового розгляду, відкрито апеляційне провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Як встановлено судом першої інстанції, 27.03.2014 р. Бориспільською міською радою Київської області прийнято рішення №4099-50-VI, яким громадянці ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га у власність для ведення індивідуального садівництва по АДРЕСА_1 та зобов'язано останню у 60-тиденний термін з дня прийняття цього рішення звернутися до землевпорядної організації для розробки проекту землеустрою.

Однак, як виявлено позивачем, згідно з даними Публічної кадастрової карти України відомості про дану земельну ділянку вже внесено до Державного земельного кадастру та присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 (форма власності - приватна), що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.08.2017 №НВ-017 (далі - Витяг від 01.08.2017).

Згідно з даними Витягу від 01.08.2017 державна реєстрація земельної ділянки здійснена Управлінням Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області 03.07.2016 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 10.05.2016, виготовленого ТОВ "Імір". Власником земельної ділянки зазначений ОСОБА_2, підстава виникнення права власності - рішення Бориспільської міської ради від 01.07.2007 №22.

Станом на 06.12.2017 запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.12.2017 №106397227, №106397698, №106398425 та інформаційними даними з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 14.02.2018.

Згідно з даними листа архівного відділу виконавчого комітету Бориспільскої міської ради від 08.11.2017 №24-06-56/294 пленарні засідання сесії за датою 01.07.2007 не проводились, рішення сесії мають іншу порядкову нумерацію. У ймовірному за номером, проте відмінним за датою, рішенні виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 16.01.2007 №22 прізвище ОСОБА_2 не виявлено.

Позивач допускає, що рішення органу місцевого самоврядування, яке зазначене як підстава виникнення у ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку, в природі не існує, а тому це рішення не може розглядатись як належна правова підстава виникнення у третьої особи такого права і відповідно внесення до Державного земельного кадастру інформації про цю особу як власника спірної земельної ділянки.

Вважаючи, що відповідач безпідставно вніс до Державного земельного кадастру запис про ОСОБА_2 як власника земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, яка належить територіальній громаді м. Борисполя, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення про закриття провадження по справі, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір є цивільно-правовим, оскільки стосується речового права позивача щодо здійснення ним прав власника землі та виник у зв'язку із виявленням обставин, які заперечують це право позивача та стосуються третьої особи - ОСОБА_2 Фактично має місце невизначеність щодо права власності на спірну земельну ділянку, тобто існує спір про право цивільне.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до положень ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір (спір у сфері публічно-правових відносин) - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Протилежний за змістом (характером) публічно-правовому спору є приватноправовий спір. В основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. До адміністративного суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Так, до адміністративного суду звернулась Бориспільська міська рада, як уповноважений законом орган на здійснення повноважень власника земель територіальної громади м. Борисполя, до Управління Держгеокадастру як суб'єкта владних повноважень, який здійснив владні управлінські функції, з приводу оскарження протиправного, на думку позивача, здійснення відповідачем запису в Державному земельному кадастрі (далі - ДЗК) про реєстрацію спірної земельної ділянки за третьою особою та безпідставного внесення відомостей про третю особу - ОСОБА_2 як власника зазначеної ділянки.

Позивач вважає, що в даному випадку має місце порушення прав територіальної громади м. Борисполя, як власника землі, а тому просить суд скасувати запис, який свідчить про інше.

Отже, позивач звернувся до суду за захистом права не публічного, а цивільного, зокрема права власності на земельну ділянку із земель комунальної власності.

Позивач стверджує, що законним власником спірної земельної ділянки є територіальна громада м. Борисполя, громадянину ОСОБА_2 спірна земельна ділянка не передавалася, рішення, яке зазначене як підстава виникнення у ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку в природі не існує. Крім того, на думку позивача, третя особа відповідно до чинного законодавства права власності на спірну земельну ділянку не набула, оскільки відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_2 цього права відсутні, а тому внесення відповідачем відповідних відомостей до ДЗК є безпідставним та протиправним, внаслідок чого має місце порушення прав територілаьної громади м. Борисполя як власника землі, за захистом яких позивач звернувся до суду з даним позовом.

З наведеного вбачається, що заперечуючи достовірність та законність документа, який зазначений у ДЗК як підстава набуття третьою особою права власності на спірну земельну ділянку, а саме рішення Бориспільської міської ради від 01.07.2007 №22, позивач фактично заперечує факт набуття третьою особою права власності на спірну земельну ділянку чим і обґрунтовує безпідставність внесеного відповідачем запису.

Позивач доводить, що третя особа не набула права власності на спірну земельну ділянку, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства не зареєструвала свого права, що підтверджується відсутністю відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що нездійснення державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є беззаперечним доказом того, що третя особа не набула права власності на спірну земельну ділянку відповідно до чинного законодавства, оскільки на час прийняття рішення Бориспільської міської ради від 01.07.2007 №22, яке зазначене як підстава виникнення цього права у третьої особи, чинне законодавство не пов'язувало виникнення у особи права власності на земельну ділянку із фактом реєстрації цього права.

За таких обставин справи суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що даний спір за своїм змістом є цивільно-правовим, оскільки стосується речового права позивача щодо здійснення ним прав власника землі та виник у зв'язку із виявленням обставин, які заперечують це право позивача та стосуються третьої особи - ОСОБА_2 Фактично має місце невизначеність щодо права власності на спірну земельну ділянку, тобто існує спір про право цивільне.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Бориспільської міської ради від 27.03.2014 №4099-50-VI дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки площею 0,0800 га у власність для ведення індивідуального садівництва надано громадянці ОСОБА_3.

Слід зазначити, що прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ведення індивідуального садівництва є однієї з передумов набуття в подальшому цією фізичною особою у власність земельної ділянки, тому в даному випадку зачіпаються інтереси також і цієї особи, яка не є учасником даного адміністративного процесу.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Предметом спору у справі, що розглядається, є законність дій відповідача, що ґрунтуються на юридичних фактах, достовірність яких ставиться під сумнів, тобто щодо яких фактично існує спір про право власності на земельну ділянку, до вирішення якого дати оцінку законності дій відповідача неможливо.

В контексті наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відносини у даній справі виникли з приводу невизначеності у праві власності на спірну земельну ділянку, тобто стосуються права цивільного, між територіальною громадою м. Борисполя та ОСОБА_2, а також зачіпають інтереси фізичної особи ОСОБА_3, яка не є учасником цього адміністративного процесу, то такий спір не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Такі ознаки притаманні цивільним правовідносинам, а не адміністративним.

Згідно зі ст.374 Цивільного Кодексу України та ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

За статтею 5 ЗК України земельне законодавство базується, зокрема, на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

З огляду на викладене та виходячи із суб'єктного складу спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що цей спір має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями ст.16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, одним із яких може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, метою пред'явлення позову Бориспільською міською радою є захист інтересів та прав територіальної громади м. Борисполя на спірну земельну ділянку, які за твердженням позивача, було порушено в результаті вчинення Управлінням Держгеокадастру протиправного та безпідставного запису у ДЗК про те, що власником спірної земельної ділянки є третя особа.

Аналіз зазначених вище обставин справи дає підстави вважати, що спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку Держгеокадастру, а стосується захисту приватних інтересів позивача як власника землі, тож порушені права підлягають захисту в порядку цивільного судочинства відповідно до ст. 19 ЦПК у способи, визначені ст.16 ЦК України.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За результатом розгляду справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для закриття провадження у адміністративній справі, оскільки спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Водночас, рішення суду про закриття справи не обмежує сторони у реалізації свого права на захист в порядку цивільного судочинства, за правилами якого слід розглядати дану справу, виходячи з характеру та суб'єктного складу спірних правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Бориспільської міської ради Київської області залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 30 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: С.Б.Шелест

О.Є.Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 14.11.2018 р.