Справа № 460/788/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року № 857/1219/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 червня 2018 року у справі №460/788/17 (суддя Швед Н.П., м.Яворів) у справі за позовом ОСОБА_2 до Яворівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Яворівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Відділ) в якому просив визнати неправомірним рішення відповідача та встановити факт, що в актовому записі: №02 від 20.01.1952 про шлюб, складеного виконавчим комітетом Карачинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, в прізвищі нареченого допущена помилку та виправити з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2», в прізвищі та по батькові нареченої допущено помилки та виправити на «ОСОБА_3»; №01 від 09.01.2014 про смерть, виданого Вороцівською сільською радою Яворівського району Львівської області в імені допущено помилку, а саме, замість правильного «ОСОБА_3» помилково записано «ОСОБА_3». Зобов'язати відповідача внести відповідні зміни до вказаних актових записів.

Представник позивача та позивач вказали, що саме в такій редакції підтримувалися позовні вимоги в суді першої інстанції, а заяву про збільшення позовних вимог від 09.08.2017 не слід брати до уваги (т.2 а.с.40).

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14 червня 2018 року позов задоволено частково.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 - рідна сестра позивача, яка із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове, яким позов залишити без розгляду через пропуск строку звернення до адміністративного суду визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла на час розгляду і вирішення справи у суді першої інстанції (далі - КАС 2017).

Сторони відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, позивача та їх представників, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у вказаних актових записах допущено помилки, які слід виправити та внести зміни до таких.

Повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року (звернення позивачів до суду (далі - КАС), та частини третьої статті 3 КАС 2017, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Стаття 2 КАС завданням адміністративного судочинства визначала захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що «фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність… Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України та статті 6 КАС в порядку адміністративного судочинства.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що вказана адміністративна справа підсудна йому згідно правил предметної підсудності.

На думку апеляційного суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права з огляду на нижченаведене.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 6 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням та засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначаються Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон).

Відповідно до статті 2 Закону актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Частинами третьою, п'ятою статті 9 Закону передбачено, що актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України (далі - МЮУ).

Питання внесення змін до актового запису цивільного стану врегульовано статтею 22 Закону.

За змістом частин першої-четвертої цієї статті внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документіворган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою, зокрема, спадкоємців померлого. Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Відповідно до пункту 2.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом МЮУ від 12.01.2011 №96/5 (зареєстровано в МЮУ 14.01.2011 за №55/18793; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Правила) заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених статтею 53 Сімейного кодексу України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб (крім випадків, коли актовий запис про шлюб складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) при пред'явленні паспорта або паспортного документа.

Згідно з п.2.12 даних Правил на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.

Верховний Суд України в постанові від 3 жовтня 2017 року справа №826/5812/14, між іншим відзначив, що предметом спору щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи є власне рішення, дії чи бездіяльність відповідного органу.

Суб'єктний склад учасників розглядуваної справи складається, зокрема, із органу державної влади, яким є Відділ.

Правила предметної підсудності адміністративних справ, визначались статтею 18 КАС.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 КАС місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам (пункт 1 частини другої статті 18 КАС).

Необхідно зазначити, що позов ОСОБА_2 був звернений лише до Відділу, як органу державної влади, що у свою чергу дозволяє прийти до висновку про доцільність розгляду такої справи окружним адміністративним судом.

Водночас, з набуттям чинності з 15.12.2017 КАС 2017, питання щодо предметної (юрисдикційної) підсудності із зазначенням категорій адміністративних справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам та окружним адміністративним судам врегульовано положеннями статті 20 КАС 2017 (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення та апеляційного розгляду справи).

Відповідно до пункту 10 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС 2017 справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цієї редакції Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом частини першої статті 20 КАС 2017 місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов'язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Частиною другою статті 20 КАС передбачено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті зокрема, справи у спорах фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності.

З огляду на вищенаведені положення вимог матеріального та процесуального законодавства, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді та вирішенні цієї справи було допущене порушення вимог предметної підсудності адміністративних справ, згідно перелічених норм статей 18 КАС та 20 КАС 2017, у відповідних редакціях.

Крім того, положеннями статті 20 КАС 2017, також не передбачено можливості розгляду такої категорії справ місцевим загальним судом як адміністративним судом.

Відповідно до частини першої статті 318 КАС 2017 рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування судового рішення та направлення справи для розгляду за встановленою законом підсудністю, а саме до Львівського окружного адміністративного суду.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 318, 321, 322, 325, 328, 329 КАС 2017, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 червня 2018 року скасувати, а справу направити на розгляд за встановленою законом підсудністю до Львівського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС 2017.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 15 листопада 2018 року.