Справа № 826/11/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 листопада 2018 року № 826/11/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Стринадко О.Г., представників позивача Лозінського В.Ф., Руденка А.О., представника третьої особи ОСОБА_3, у відсутність представників інших учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Престиж" до Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Комунального підприємства "Новозаводське" Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Поштовий", про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

У лютому 2018 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Престиж" (ОСББ "Престиж") звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маматової Вікторії Валеріївни (Маматова В.В.), Комунального підприємства "Новозаводське" Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, щодо:

- визнання протиправним та скасування рішення Комунального підприємства "Новозаводське" Мартинівської сільської ради Популинського району Житомирської області від 16.08.2017, індексний номер 36646294 та запису про право власності №22925733 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4.);

- визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Замфір Олега Миколайовича (Замфір О.М.) Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 07.09.2017, індексний номер 369597713, та запису про право власності №22217075 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4;

- визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маматової В.В. від 20.10.2017, індексний номер рішення 37675204, та запису про право власності №22925733 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПОШТОВИЙ" ();

- визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маматової В.В. від 09.11.2017, індексний номер рішення 38036348, та запису про право власності №23274524 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПОШТОВИЙ" ().

Підставою звернення до суду з позовом стали протиправні, на думку позивача, рішення про державну реєстрацію права власності на квартири №257, АДРЕСА_2 за третіми особами.

Так, в обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивачу була передана квартира АДРЕСА_2 згідно акту №1/577 від 01.10.1998 Акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд».

Однак, відповідачі в порушення вимог статей 10, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), протиправно прийняли спірні рішення та внесли до відповідних державних реєстрів записи про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: квартири №257А та АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 без належних на те правових підстав, чим позбавили позивача квартири, яка 19 років використовується останнім для службових потреб.

При цьому, позивачем зазначено, що квартира АДРЕСА_2 є єдиним об'єктом нерухомості з якого не виокремлювався інший об'єкт нерухомого майна - квартира НОМЕР_1.

Крім того, ОСББ "Престиж" наполягає на скасуванні спірних рішень щодо перереєстрації зазначених квартир за ТОВ "Торговий Дім "Поштовий", оскільки вважає, що ОСОБА_4 та ТОВ "Торговий Дім "Поштовий" є пов'язаними між собою особами та перереєстрували право власності виключно з метою юридичного підтвердження факту добросовісного набуття права власності та створення перешкод у поновленні порушеного права позивача на володіння майном.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 відкрито провадження у справі №826/11/18 й залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_4 і ТОВ "Торговий Дім "ПОШТОВИЙ".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2018 закрито провадження у справів частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування: рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маматової В.В. від 20.10.2017, індексний номер рішення 37675204 та запису про право власності №22925733 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ "Торговий дім "ПОШТОВИЙ", а також рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маматової В.В. від 09.11.2017, індексний номер 38036348 та запису про право власності №23274524 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ "Торговий дім "ПОШТОВИЙ".

В судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, в заяві про зміну підстав адміністративного позову, письмових поясненнях та наданих доказах.

Представник третьої особи просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, зважаючи на їх необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Новозаводське" Мартинівської сільської ради Популинського району Житомирської області ОСОБА_7 від 16.08.2017, індексний номер 36646294, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_4, про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для виникнення права власності ОСОБА_4 зазначено свідоцтво про право власності на квартиру серії КВ №741987 від 07.02.2000.

Крім того, 07.09.2017 державний реєстратор Замфір О.М. Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області прийняв рішення, індексний номер 369597713 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 та вніс запис про право власності №22217075 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для виникнення права власності ОСОБА_4 зазначено свідоцтво про право власності на квартиру серії КВ №741988 від 07.02.2000.

Незгода позивача з діями відповідачів щодо реєстрації права власності на квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_4, зумовила його звернення до суду з даним позовом.

У позові ОСББ "Престиж" наголошує, що останнє не вчиняло жодних дій щодо передачі квартири у власність інших осіб, правління позивача не приймало рішень з цього питання та документи для оформлення ОСОБА_4 права власності на спірні квартири не видавало.

У якості обґрунтування порушеного права позивач зазначає, що згідно акту №1/577 від 01.10.1998 житлова квартира АДРЕСА_2 була передана ОСББ "Престиж" для службових потреб Акціонерним Товариством "Холдингова компанія "Київміськбуд" та 19 років використовувалась для службових потреб.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови, підстави та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно встановлені Законом України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1177, якою затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яка набрала чинності 01.01.2016.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається із статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

В силу вимог Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації, з підстав визначених вказаним Законом.

Згідно із частинами першою, третьою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

При прийнятті рішення державний реєстратор повинен дотримуватись порядку державної реєстрації прав та їх обтяжень, який визначено частиною третьою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Зокрема, державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав; виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі.

Разом з тим, право на звернення до суду за захистом та поновленням порушеного права має особа, права якої порушено.

Тобто, суд критично оцінює посилання позивача на порушення відповідачами його прав у зв'язку з прийняттям оскаржуваних рішень, зважаючи на наступне.

Згідно акту №1/577 від 01.10.1998 житлова квартира АДРЕСА_2 загальною площею 129 кв.м., житловою площею 62,4 кв.м., була передана ОСББ "Престиж" для службових потреб Акціонерним товариством "Холдингова компанія "Київміськбуд" та 19 років використовувалась для службових потреб.

Проте, вказаний акт №1/577 від 01.10.1998 приймання-передачі квартири не є підставою виникнення цивільних прав у розумінні Цивільного кодексу України, а лише підтверджує факт передачі однією юридичною особою іншій нерухомого майна в користування. Вказаний акт не визначає ні правового режиму наданого ОСББ "Престиж" права, як то - право власності чи право користування, ні строки користування об'єктом нерухомого майна.

Позивач вважає себе єдиним належним користувачем квартири АДРЕСА_2, які після введення будинку в експлуатацію створили ОСББ "Престиж" та прийняли в управління від Акціонерного товариства"Холдингова компанія "Київміськбуд" квартиру №257.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004, зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку автоматично набуває право спільної власності лише на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, натомість, квартира не є допоміжним приміщенням будинку.

Квартира є житлом у розумінні законодавства України та не є допоміжним приміщенням будинку №1-Б/6, а тому права ОСББ "Престиж" на вказану квартиру підлягають належному оформленню та підтвердженню і не виникають автоматично.

Разом з тим, позивач не надав суду доказів укладення правочину щодо вказаного майна або інших правовстановлюючих документів на підтвердження виникнення у ОСББ "Престиж" права користування чи права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна, у тому числі не надано доказів перебування вказаної квартири на балансі ОСББ "Престиж".

Щодо посилання позивача про виникнення цивільних прав на спірний об'єкт нерухомого майна на підставі акту органу державної влади, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Надане ОСББ "Престиж" розпорядження Київської міської державної адміністрації від 21.05.1998 №1111 "Про розподіл загальної площі у жилих будинках на 1998 рік" не містить прямої вказівки про передачу частини загальної площі жилих будинків на 1998 рік певним фізичним чи юридичним особам або підприємствам, установам та організаціям саме у господарське відання чи право оперативного управління.

Крім того, з вказаного розпорядження Київської міської державної адміністрації чи його додатків не випливає, що воно створило юридичні наслідки у вигляді виникнення цивільних прав у позивача.

Проаналізувавши зміст та положення вказаного розпорядження, вбачається, що воно стосується розподілу загальних площ житлових будинків на 1998 рік та здебільшого спрямоване на забезпечення реалізації соціальних програм та передачу у власність частини загальної житлової площі соціально незахищеним верствам населення: інвалідам, дітям-сиротам, військовослужбовцям, багатодітним сім'ям.

Суд також звертає увагу на те, що на даний час, як право власності так і інші речові права на об'єкти нерухомого майна підлягають державній реєстрації, з моменту якої і виникає відповідне право - власності, користування тощо.

Згідно статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

В силу положень частини четвертої статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Зі змісту статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Умови та порядок реєстрації права власності на нерухоме майно станом на день підписання позивачем та Акціонерним товариством "Холдингова компанія "Київміськбуд" акту від 01.10.1998 передачі квартири АДРЕСА_2 було встановлено Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998.

Пунктом 1.6 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, визначено, що державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна в бюро технічноїінвентаризації є обов'язковоюдля власників, незалежно від форми власності.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, - державній реєстрації підлягають тільки ті об'єкти нерухомості, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію увстановленому порядку незалежно від форм їхньої власності й при наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим бюро технічної інвентаризації, яке проводить державну реєстрацію права власності на ці об'єкти.

Пунктом 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, - передбачено, що до об'єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться: а) житлові і нежитлові будинки, садові будинки, дачі, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках вулиць, площ і провулків під окремими порядковими номерами; б) вбудовані в житлові будинки нежитлові приміщення (як частини цих будинків); в) квартири багатоквартирних будинків.

Таким чином, право власності на об'єкт нерухомого майна виникає після відповідної державної реєстрації. Проте, таких доказів позивач суду не надав. Відповідно, не підтвердив належними доказами своє право власності на спірну квартиру №257.

Окрім того, суд критично оцінює посилання позивача про те, що він користується спірною квартирою на праві оперативного управління.

Так, право оперативного управління - це речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності (ст. 137 Господарського кодексу України).

Разом з тим, доказами наявними у матеріалах справи не підтверджено, що власником спірного майна залишається Акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" і що Акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" передало позивачу квартиру АДРЕСА_2 на праві оперативного управління.

Таким чином, суд дійшов висновку, що реєстраційні дії щодо об'єктів нерухомого майна можуть стосуватись прав та законних інтересів саме особи щодо якої вчинено оспорювані реєстраційні дії, а також іншої особи, яка має достатні та переконливі докази наявності законних прав на даний об'єкт нерухомого майна, а саме, власник або особа, яка на законній підставі користується майном (орендар, особа, яка використовує майно на праві оперативного управління чи господарського відання).

Суд вважає, що оскільки права позивача не порушені та не призведуть до поновлення права ОСББ "Престиж" (оскільки позивач не є власником спірного майна та не надав доказів на підтвердження правових підстав користування об'єктом нерухомого майна), а судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси позивача, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

При цьому, судом враховано, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами пунктів першого і сьомого частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Окрім того, відповідно до змісту статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних дій, рішень або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні рішення або дії суб'єкта владних повноважень впливають на їх правове становище.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Тобто, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Позивач не навів обґрунтування щодо існування реального негативного впливу на його конкретні права чи інтереси в зв'язку з вчиненими відповідачами реєстраційними діями, а судом не встановлено порушення його прав, свобод та законних інтересів спірними рішеннями відповідача.

Таким чином, підстави для задоволення заявлених вимог ОСББ "Престиж" відсутні.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні.

Поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки права позивача при вчиненні відповідачем оспорюваних реєстраційних дій не порушено.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених ОСББ "Престиж" вимог, підстави для стягнення сплаченого ним судового збору з відповідачів згідно статті 139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 242-246, 255 КАС України,

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Престиж" до Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Комунального підприємства "Новозаводське" Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПОШТОВИЙ" про визнання протиправними та скасування рішень, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Престиж" (місцезнаходження юридичної особи: 02140, місто Київ, вулиця Бориса Гмирі, будинок 1-Б/6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21681932).

Відповідач - Покровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області (місцезнаходження юридичної особи: 53600, Дніпропетровська область, Покровський район, селище міського типу Покровське, вулиця Дмитра Яворницького, будинок 119; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04052353).

Відповідач - Комунальне підприємство "Новозаводське" Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області (місцезнаходження юридичної особи: 10014, Житомирська область, місто Житомир, вулиця Київська, будинок 7/10; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 41170741).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження юридичної особи: 01030, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 42; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 24378016).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_4 (місце проживання фізичної особи: 84122, АДРЕСА_1).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПОШТОВИЙ" (місцезнаходження юридичної особи: 02140, АДРЕСА_2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 41656527).

Повний текст рішення складено 15.11.2018.

Суддя О.М. Чудак