Справа № 815/5543/17
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/5543/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Єщенка О.В., Коваля М. П.,

за участю секретаря - Сінчі А.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Будгідравліка» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Будгідравліка» (далі - ПАТ «Будгідравліка») звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (далі - ГУ ДФС в Одеській області) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 17 жовтня 2017 року № та податкового повідомлення-рішення форми «С».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 27 липня по 07 вересня 2017 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку позивача податкового законодавства, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року. За результатами перевірки складено акт від 14 вересня 2017 року за № 1261/15-32-14-05/31681688, в якому серед іншого, зазначено про порушення позивачем пунктів 2.8 та 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637, завищено ліміт каси, а також про порушення пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, в результаті чого ПАТ «Будгідравліка» занижено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 158374,91 грн., у тому числі: 2015 рік у сумі 18621 грн., 2016 рік у сумі 139753,90 грн.. На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 17 жовтня 2017 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за основним платежем 100153 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 25038 грн., а також податкове повідомлення-рішення Форми «С» без дати та номеру, яким до ПАТ «Будгідравліка» застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операції на суму 105063,44 грн.. На думку позивача, висновки акта перевірки не відповідають вимогам Податкового кодексу України, а тому прийняті відповідачем на його підставі податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року позовні вимоги ТОВ «Будгідравліка» задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 17 жовтня 2017 року № .

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області Форми С без номера та дати.

Стягнуто на користь ПАТ «Будгідравліка» з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС в Одеській області, сплачений судовий збір у розмірі 3453 грн. 83 коп..

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем дотримано вимоги Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 при здійснення господарської діяльності.

Також в рішенні суду зазначено, що спірні будівлі входять до загальної площі виробничих будівель відповідно до свідоцтва на право власність, отже використовуються як виробничі приміщення, а тому відсутні підстави застосування вимог положень пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ГУ ДФС в Одеській області подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи у їх сукупності, постанова суду винесена з порушення норм матеріального та процесуального прав, зокрема щодо повноти дослідження обставин справи, а тому останній просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновки викладені в акті щодо порушення вимог положень пунктів 2.8 та 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 є обґрунтованими. Крім того, на думку контролюючого органу, ПАТ «Будгідравліка» безпідставно зменшено суму податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 48809,86 грн., в результаті чого станом на 31 грудня 2016 року по картці особового рахунку рахується завищена сума переплати на суму 36607,39 грн., та у січні 2017 року на суму 12202,46 грн. Всього станом на 07 вересня 2017 року рахується завищена сума переплати 48809,86 грн..

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Будгідравліка» спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом встановлено, з 27 липня по 07 вересня 2017 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку позивача податкового законодавства, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 14 вересня 2017 року за № 1261/15-32-14-05/31681688, в якому серед іншого, зазначено про порушення позивачем пунктів 2.8 та 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637, завищено ліміт каси, а також про порушення пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, в результаті чого ПАТ «Будгідравліка» занижено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 158374,91 грн., у тому числі: 2015 рік у сумі 18621 грн., 2016 рік у сумі 139753,90 грн..

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 17 жовтня 2017 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за основним платежем 100153 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 25038 грн., а також податкове повідомлення-рішення Форми «С» без дати та номеру, яким до ПАТ «Будгідравліка» застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операції на суму 105063,44 грн..

За змістом пункту 2.8 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 (далі - Положення №637) встановлено заборону для підприємств тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки.

Відповідно до абзацу 1 пункту 5.8 Положення № 637, якщо підприємством ліміт каси не встановлено (незалежно від причин такого невстановлення), то ліміт такої каси вважається нульовим. У цьому разі вся готівка, що перебуває в його касі на кінець робочого дня і не здана підприємством відповідно до вимог цього Положення, вважається понадлімітною.

Норми, закріплені у пункті 3.5 Положення № 637, регламентують порядок здійснення видачі готівки з каси підприємства.

З метою видачі готівки з каси підприємства окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) касир вимагає пред'явлення такою особою паспорта чи документа, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або відомості. Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Відсутність у видатковому касовому ордері або видатковій відомості на видачу готівки підпису одержувача коштів є порушенням вимог пунктів 3.5 Положення № 637. Відтак, сума готівки за такими видатковими документами має додаватися до залишку готівки в касі в день, у якому їх оформлено, та є понадлімітною.

Як встановлено матеріалами справи, перевіркою дотримання ПАТ «Будгідравліка» встановленого ліміту залишку готівки в касі встановлено, що в видаткових касових ордерах від: 15 жовтня 2015 року № 116 на суму 12000 грн., 16 жовтня 2015 року № 118 на суму 29500 грн., 19 жовтня 2015 року № 119 на суму 3500 грн., 20 жовтня 2015 року № 122 на суму 9500 грн. відсутній підпис одержувача готівкових коштів - ОСОБА_1.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з укладеним договором від 22 серпня 2015 року № 16 про надання поворотної фінансової допомоги, ОСОБА_1, яка є акціонером ПАТ "Будгідравліка" та працює головним спеціалістом з виробництва ПАТ "Будгідравліка" надала позивачу поворотну фінансову допомогу строком на один рік.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги у цій частині, зазначив, що надані відповідачем копії видаткових касових ордерів не містять засвідчень та печатки платника податків, натомість позивачем надані суду відповідні копії, які містять підпис одержувача готівкових коштів та реквізити документа, який засвідчує особу одержувача.

Так, в обґрунтування своїх позовних вимог, ПАТ "Будгідравліка" зазначає, що в ході перевірки, копії касових ордерів представникам контролюючого органу не надавались та фотокопії касових ордерів, які відповідачем долучені до матеріалів справи, зроблені перевіряючими самостійно, а тому не можуть бути прийняті судом як безперечним доказом порушення позивачем вимог положень пунктів 2.8 та 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637.

Як зазначено в рішенні суду першої інстанції, судом не прийнято до уваги фотокопії видаткових касових ордерів в яких відсутній підпис одержувача готівкових коштів, зроблені відповідачем під час проведення перевірки, а прийнято до уваги копії відповідних документів надані позивачем безпосередньо до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно п. 44.6 ст. 44 названого Кодексу якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Матеріалами справи встановлено, що після проведення перевірки, позивачем на адресу ГУ ДФС України було направлено заперечення на відповідний акт перевірки від 14 вересня 2017 року за № 1261/15-32-14-05/31681688, проте зі змісту розгляду заперечень, а також самих заперечень, не вбачається надання копій видаткових касових ордерів завірених належним чином, зокрема з печаткою та підписом одержувача готівкових коштів - ОСОБА_1.

Отже, суд апеляційної інстанції не може надати перевагу документам позивача, на які послався суд першої інстанції,зокрема, копіям видаткових касових ордерів, які надані платником податків до суду першої інстанції при розгляді справи, оскільки податковим законодавством встановлено певний порядок надання бухгалтерських документів під час проведення перевірки, яким позивач міг скористатися.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що фотокопії видаткових касових ордерів зроблені під час перевірки контролюючим органом значно відрізняються від копій відповідних касових ордерів наданих позивачем до суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність у видатковому касовому ордері підпису особи, яка одержувала кошти з каси за наявними даними та станом на момент проведення перевірки, є порушенням вимог пунктів 3.5, 3.6 Положення № 637. Відтак, сума готівки за такими видатковими документами має додаватися до залишку готівки в касі в день, у якому їх оформлено.

Абзацом 2 статті 1 Указу Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» від 12 червня 1995 року № 436/95, передбачено застосування штрафної (фінансової) санкції за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

Отже, на підставі встановлених вище обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність факту правопорушення, передбаченого пунктом 2.8 Положення № 637, що свідчить про правомірність прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення Форми «С» без дати та номеру.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності визначення порушення ПАТ "Будгідравліка" вимог положень пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового Кодексу України.

Так, відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних паво відносин), об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України ).

Згідно положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 цього кодексу сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення чи є нерухоме майно, що належить позивачу об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Як встановлено матеріалами справи, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року підприємство задекларувало податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 108228,22 грн.

В ході перевірки встановлено, визначення позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року встановлено його заниження на суму 158374,91 грн., а саме, за висновками відповідача, підприємство безпідставно виключило площі підсобного приміщення літ Ч1 та частини Адміністративної будівлі "Г1» з числа таких, за які сплачується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпункт «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, на який посилається позивач як на підставу протиправності податкового повідомлення-рішення від 17 жовтня 2017 року № , встановлює, що не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що використаний у Податковому кодексі України термін "будівлі промисловості" має застосовуватися виключно відносно будівель промислових підприємств різних галузей.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв'язок об'єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами «е» та «і», на відміну від пункту «є». Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив'язку або до статусу суб'єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб'єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).

Буквальний аналіз пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб'єкта власності.

За положеннями підпункту 14.1.1291. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устатковання, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар'єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об'єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства дають підстави дійти висновку, що застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Матеріалами справи встановлено, що основним видом господарської діяльності ПАТ "Будгідравліка" визначено КВЕД 28.12, а саме: Виробництво гідравлічного та пневматичного устаткування, тобто позивач є промисловим підприємством (а. с. 37-44).

З метою віднесення адміністративно-побутової будівлі літ. «Г1» та підсобного приміщення літ «Ч1» до відповідного класу будівель, необхідно враховувати всі документи на право власності на нерухоме майно та всю технічну документацію на всі об'єкти та їх частини з врахуванням функціонального призначення.

Згідно свідоцтва про право власності від 02 березня 2004 року, будівлі літ. «Г» - Корпус гідравліки та літ. «Г1» адміністративно-побутова будівля, що належать ПрАТ "Будгідравліка" загальною площею 19086,51 м2, було присвоєно окрему адресу Мельницька 28А/2, оскільки будівлі «Г» і «Г1» є єдиним виробничім корпусом з загальними стінами, несучими перекриттями, загальними системами водопостачання, водовідведення, опалення, мають єдиний спільний вхід та виходи на сходові майданчики (а.с.60).

На підтвердження того, що це єдиний корпус, в матеріалах справи міститься витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на виробничий будинок літ. «Г» площею 19086,51 м2. Власник Приватне акціонерне товариство «Будгідравліка», номер запису про право власності 22507174 від 21 вересня 2017 року та технічний паспорт (а. с. 61-70).

Будівля підсобного приміщення літ «Ч1» також знаходиться поруч з виробничим цехом та входить до загальної площі виробничих будівель відповідно до свідоцтва про право власності від 18 лютого 2004 року, отже використовується як виробниче приміщення (а.с.59).

Отже, з урахуванням викладено вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в межах спірних відносин наявні дві обов'язкові умови - наявність у власності позивача виробничого приміщення, яке останній використовує у власній господарській діяльності по цільовому призначенню.

Відтак, об'єкт нерухомості (комплекс), який на праві власності належить позивачу (будівлі літ. «Г1» та «Ч1»), а також використання останнього у власній господарській діяльності, згідно цільового призначення, всупереч висновкам відповідача, підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а тому податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 17 жовтня 2017 року № , є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частково задовольняючи апеляційну скаргу позивача, апеляційний суд скасував постанову суду першої інстанції, прийнявши нову постанову, якою частково задовольнив позовні вимоги ПАТ «Будгідравліка».

При цьому апеляційний суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 17 жовтня 2017 року № , яким ПАТ «Будгідравліка» занижено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 158374,91 грн., що складає 69 відсотків від заявлених позовних вимог (158374,91 грн. (частина задоволених позовних вимог) х 100 % / 230254,44 грн. (заявлені позовні вимоги) = 69 %), відмовивши у задоволенні позовних вимог в іншій частині.

На підставі наведених вище положень ст. 139 КАС України позивач має право на відшкодування 69 відсотків здійснених ним документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, а саме в сумі 2383 грн. (3453,83 грн. (сума здійснених документально підтверджених судових витрат) х 69 % = 2383 грн.).

Зважаючи на викладенні обставини, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що виразилось в неправильному застосуванні закону, у зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням постанови про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Будгідравліка».

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 17 жовтня 2017 року № .

У цій частині прийняти нову постанову суду про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Будгідравліка» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17 жовтня 2017 року № .

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області () на користь Приватного акціонерного товариства «Будгідравліка» () судові витрати в розмірі 2383 (дві тисячі триста вісімдесят три) грн..

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду на протязі тридцяти днів.

Повний текст постанови суду складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Коваль М.П. Єщенко О.В.