Справа № 826/13761/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 жовтня 2018 року № 826/13761/17

Окружний адміністративний суд м.Києва в складі головуючого судді Смолія І.В., суддів Каракашьяна С.К., Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Острович Е.С., розглянувши у судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України

треті особи ТОВ "Альфабізнес- Групп", ТОВ "ЛД Агро", Приватна фірма "Техноімпекс", Фізична особа підприємець ОСОБА_3, ТОВ "ССС", ТОВ "ТК Інвестиції та Справа", ФОП ОСОБА_4 ФОП ОСОБА_5, ТОВ "ЕЛО Лтд", ТОВ "Агрошина Схід", ТОВ "Олеарій", Міністерство фінансів України, Державна фіскальна служба України

про визнання бездіяльності протиправною та скасування Постанови № 341 від 26.04.2017

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_6

від відповідача: Штокман А.І.

від третіх осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, інші не прибули

На підставі частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 31.10.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі також - позивач) до Кабінету Міністрів України (надалі також - відповідач), за участю третіх осіб: ТОВ "Альфабізнес- Групп", ТОВ "ЛД Агро", Приватна фірма "Техноімпекс", Фізична особа підприємець ОСОБА_3, ТОВ "ССС", ТОВ "ТК Інвестиції та Справа", ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5, ТОВ "ЕЛО Лтд", ТОВ "Агрошина Схід", ТОВ "Олеарій", Міністерство фінансів України, Державна фіскальна служба України про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №341.

Позовні вимоги, з урахуванням уточнення, мотивовані тим, що відповідачем не надано відповіді органом до якого звернувся позивач - народний депутат України, що є порушенням Закону України «Про статус народного депутата». Крім того, позивач зазначає, що відповідачем протиправно прийнято постанову №341 від 26.04.2017 року «Про внесення змін до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних», а тому остання підлягає скасуванню. Обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови викладено в позовній заяві з урахуванням уточнень.

Відповідачем на адресу суду подано відзив на заявлений адміністративний позов, в якому зазначив, що Кабінет Міністрів України при наданні відповіді на звернення позивача діяв в межах закону. Крім того, зазначив, що оскаржувана постанова відповідає чинному законодавству, прийнята в порядок, способі та в межах компетенції.

Третіми особами на адресу суду надано письмові пояснення щодо заявленого адміністративного позову, які залученні до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Постановою Кабінету Міністрів України №341 від 26.04.2017 року внесено зміни до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010 року та запроваджено порядок зупинення реєстрації податкових накладних.

Позивач будучи народним депутатом України та діючи у відповідності до ч.5 ст.17 Закону України «Про статус народного депутата України» 19.09.2017 року на адресу Прем'єр-міністра України ОСОБА_10 направлено запит, вх.№20/9-17, в якому просив останнього скасувати Постанову Кабінету Міністрів України №341 від 26.04.2017 року, як протиправну та розробити новий порядок зупинення реєстрації податкових накладних, що відповідатиме вимогам п.п.17.1.6, п.п.17.1.17, п.п.42.2, п.п.42.4, п.п.86.11, п.п.201.16 Податкового кодексу України.

Міністерство фінансів України листом від 12.10.2017 року №11310-03-2/27788 надано відповідь в якій зазначено, що Міністерство фінансів України не може підтримати вимоги заявника щодо скасування постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №341 «Про внесення змін до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» з метою запровадження нового порядку зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Щодо позовної вимоги про визнання бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо не надання безпосередньо Кабінетом Міністрів України відповіді на звернення Народного депутата України А.О. Карнацького про скасування Постанови Кабінету Міністрів України №341 від 26.04.2017 року протиправною, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про статус народного депутата України» Народний депутат України (далі - народний депутат) є обраний відповідно до Закону України "Про вибори народних депутатів України" представник Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про статус народного депутата України» Народний депутат має право на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян з питань, пов'язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань.

Депутатське звернення - викладена в письмовій формі пропозиція народного депутата, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз'яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції.

Згідно ч.5 ст.17 Закону України «Про статус народного депутата України» Народний депутат як представник державної влади у разі порушення прав, свобод і інтересів людини та громадянина, що охороняються законом, та інших порушень законності має право на місці вимагати негайного припинення порушення або звертатися з вимогою до відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ та організацій припинити такі порушення. У разі порушення законності народний депутат може звернутися з депутатським зверненням до відповідних посадових осіб правоохоронних органів чи органів виконавчої влади, що здійснюють державний контроль у відповідній галузі.

Частиною 4 ст.16 Закону України «Про статус народного депутата України» визначено, що вмотивована відповідь на депутатське звернення повинна бути надіслана народному депутату не пізніш як на другий день після розгляду звернення. Відповідь надається в обов'язковому порядку і безпосередньо тим органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, до якого було направлено звернення, за підписом його керівника чи посадової особи, керівником підприємства, установи та організації, об'єднання громадян, крім випадків, установлених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся із депутатським запитом до Прем'єр-міністра України ОСОБА_10, однак відповідь було надано за підписом в.о. Міністра фінансів України, а не безпосередньо тим органом, до якого звертався позивач - тобто Кабінет Міністрів України.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем не дотримано вимог ч.4 ст.16 Закону України «Про статус народного депутата України» при надання відповіді, оскільки позивач звертався до Кабінету Міністрів України, а відповідь надано - Міністерством фінансів України.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №341 від 26.04.2017 року «Про внесення змін до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних», суд зазначає наступне.

Суд також звертає увагу на те, що позовна заява не містить нормативного обґрунтування факту порушення чи обмеження прав та інтересів позивача з боку відповідача, як суб'єкта владних повноважень, зокрема не вказано, які негативні наслідки, спричинені рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача та яким чином може бути відновлено ймовірно порушене право, у разі задоволення позовних вимог.

Так, завданням адміністративного судочинства, згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення зокрема про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову можливий у відношенні будь-якої особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку суб'єкта владних повноважень.

При цьому, під порушенням прав і свобод фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин слід розуміти негативні наслідки, що були спричинені рішенням, діями чи бездіяльністю органів влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб.

Разом з тим, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що оскаржувана постанова впливає на права та інтереси позивача, у зв'язку із чим, в межах спірних правовідносин не вбачається наявності порушеного права, як необхідної умови для задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, за участю третіх осіб: ТОВ "Альфабізнес- Групп", ТОВ "ЛД Агро", Приватна фірма "Техноімпекс", Фізична особа підприємець ОСОБА_3, ТОВ "ССС", ТОВ "ТК Інвестиції та Справа", ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5, ТОВ "ЕЛО Лтд", ТОВ "Агрошина Схід", ТОВ "Олеарій", Міністерство фінансів України, Державна фіскальна служба України про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №341, задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не надання безпосередньо Кабінетом Міністрів України відповіді на звернення Народного депутата України А.О. Карнацького про скасування Постанови Кабінету Міністрів України №341 від 26.04.2017 року - протиправною.

В іншій частині позову відмовити.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя І.В. Смолій

Судді С.К. Каракашьян

О.М. Чудак