Справа № 826/5768/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 листопада 2018 року № 826/5768/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С. при секретарі судового засідання Павленко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра"

третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2

від відповідача - Чернюк О.П.

від третьої особи - не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог): визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» Стрюкової Ірини Олександрівни щодо не включення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за Договором №1786108 строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий» від 19 грудня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра»; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» Стрюкову Ірину Олександрівну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1, як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «КБ «НАДРА» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по Договору №1786108 строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий» від 19 грудня 2013 року загальною масою 10 троїцьких унцій золота, що на день початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку ПАТ «КБ «НАДРА» за офіційний курсом банківських металів НБУ складало 292 370.53 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2016 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2016 зупинено провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2017 поновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір банківського рахунку у банківському металі НОМЕР_2 від 19.12.2013. За умовами вказаного договору позивач вніс на вкладний рахунок золото 999,9 проби, загальною масою 10 троїцьких унцій, процентна ставка за договором 1, 5%. У зв'язку із запровадженням процедури тимчасової адміністрації Банку, відповідач списав грошові кошти позивача як погашені кредиторські вимоги. Позивач вважає вказані дії протиправними, оскільки позивач не є кредитором Банку, а є його вкладником, який має право на відшкодування грошових коштів за рахунок Фонду.

У відзиві на позовну заяву, відповідач проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що у спорах, пов'язаних із виконанням банком його зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, яким передбачено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах, а тому в уповноваженої особи відсутні правові підстави для включення позивача до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

У відповіді на відзив, представник позивача зазначив, що за договором банківського рахунку у банківському металі залучався не метал, а грошові кошти в еквіваленті до банківського металу, тобто прирівняні за курсом до валюти за кодом ХАU - «золото».

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.12.2013 між позивачем, як вкладником та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра», як Банком укладено Договір №1786108 строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий» .

За умовами вказаного Договору вкладник передає, а Банк приймає банківський метал (вклад) і зобов'язується виплатити вкладникові вклад та проценти на умовах, визначених цим Договором. (п. 1.1)

Згідно п. 2.1 Договору вкладник передає, а банк приймає на вкладний рахунок банківський метал: золото 999.9 проби загальною вагою 311 гр.

Пунктом 2.2. Договором визначено, що валютою вкладу є золото (ХАU).

На підставі постанови Правління НБУ від 05 лютого 2015 № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію, на здійснення якої призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних від 23.04.2015 №85 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» до 05.06.2015 р. включно та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкової Ірини Олександрівни до 05.06.2015 р. включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 04.06.2015 №356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05.06.2015 р. №113 "Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ "Надра" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "Надра" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову Ірину Олександрівну строком на 1 рік з 05 червня 2015 р. до 04 червня 2016 р. включно.

У зв'язку із введенням ліквідаційної процедури, позивач звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про виплату гарантованої суми.

06.10.2015 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом №02-036-36956/15 повідомив , що позивачу для включення його до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів необхідно звернутися до уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра».

12.11.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою про включення його до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів.

03.12.2015 відповідач листом №22-7-31231 повідомив позивача, що відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах. Крім того, позивачу повідомлено, що його вимоги є кредиторськими, порядок відшкодування яких передбачено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Кредиторські вимоги заявляються уповноваженій особі протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії.

Вважаючи дану відмову протиправною та такою, що порушує право позивача на повернення помилково сплачених коштів, остання звернулася із адміністративним позовом до суду.

Розглядаючи позовні вимоги по суті, суд встановив наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року N 4452-VI (надалі - Закон N 4452-VI).

Так, п. 8 ч. 2 ст. 2 Закону N 4452-VI визначено, що неплатоспроможним банком є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону N 4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону N 4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

У розумінні Закону N 4452-VI вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти (п. 3 ч. 2 ст. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону N 4452-VI фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник - це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката ( п.4 ч.1 ст. 2 Закону № 4452- VI).

З вищевказаного вбачається, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

В той же час, абз. 4 ч. 1 ст. 26 Закону N 4452-VI передбачено, що гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом, зокрема Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах (п. 10, ч. 3 ст. 26).

Зазначеним пунктом стаття 26 Закону N 4452-VI була доповнена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи», який набрав чинності з 11.07.2014 року, тобто, гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у банківських металах після 11.07.2014 року.

З аналізу викладених норм вбачається, що операції з банківськими металами мають свої особливості. Договір банківського рахунку в банківських металах не може бути ототожнений з договором, відкритим в грошових коштах, а платіжне доручення про переказ банківських металів у тройських унціях в цьому сенсі не може вважатися дорученням на переказ грошових коштів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад) зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Водночас Законом України «Про банки і банківську діяльність» поняття вкладу (депозиту) визначається як кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на певний строк зберігання.

З вищевказаного вбачається, що під банківським вкладом розуміється грошові кошти юридичної чи фізичної особи в національній або іноземній валюті, а залучення банківських металів не є вкладом у розумінні вказаного Закону.

Згідно ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» до банківських послуг належать, серед іншого, залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб.

Загальний порядок залучення банками України банківських металів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577.

Згідно із цим Положенням операції банків з банківськими металами здійснюються або з фізичною поставкою банківських металів, або без фізичної поставки банківських металів відповідно до нормативно-правових актів Національного Банку України з питань здійснення операцій з банківськими металами (пункт 1.1 Положення); банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у банківських металах, якщо вкладний (депозитний) рахунок відкритий у банківських металах, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - у національній валюті (пункт 1.6 Положення).

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, позивач уклав із Банком договір строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий» за умовами якого останній передав, а Банк прийняв золото 999.9 проби, загальною вагою 311 гр., що становить 10 тройських унцій золота строком на 18 місяців. Процентна ставка по вкладу встановлюється у розмірі 1,5% процентів річних.

Суд приходить до висновку, що за умовами укладеного договору банківського вкладу були відкриті вкладні рахунки саме у банківських металах, відповідно до якого, банк взяв на себе зобов'язання сплатити вкладнику суму вкладу й нараховані за ним проценти в банківському металі, а не в грошових одиницях, а тому таке правовідношення не є грошовим зобов'язанням про яке стверджує у своїх поясненнях представник позивача.

Отже, з вищевказаного вбачається, що гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у банківських металах, оскільки такий вид вкладу не є грошовим зобов'язанням, що обумовлює відсутність поширення гарантій Фонду в частині відшкодування коштів за вкладом у банківському металі.

Крім того, суд зазначає, що ліквідація банку не позбавляє права позивача на його вклад у банківських металах, а лише змінює процедуру його повернення, зокрема ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено черговість та порядок задоволення кредиторських вимог до банку.

Таким чином, позивач у розумінні Закону N 4452-VI є кредитором банку, тобто фізичною особою, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Згідно ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої ст. 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Однак, проаналізувавши матеріали адміністративної справи, суд встановив відсутність доказів звернення позивача в установленому порядку до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою щодо включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, рішенням Виконавчої дирекції Фонду №230/15 від 24.09.2015 було затверджено Реєстр акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра".

Згідно із ч. 3 ст. 49 Закону N 4452-VI вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Отже, суд встановив відповідність дій Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як вбачається із матеріалів справи, стаття 26 Закону N 4452-VI була доповнена пунктом 10 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи», який набрав чинності з 11.07.2014 року, в той час як позивач звернувся до відповідача із заявою про включення його до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів 12.11.2015, тобто, станом на момент звернення останнього діяла редакція Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" якою гарантії Фонду не поширювалися на відшкодування коштів за вкладами у банківських металах. Тому, доводи представника позивача про те, що станом на момент укладення договору діяла інша редакція ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зміст якої не передбачав заборони Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відшкодовувати кошти за вкладами у банківських металах, а відтак, станом на момент укладення договору, позивачу гарантувалася компенсація за вкладом у банківському металі у випадку визнання банку неплатоспроможним, а також стосовно того, що редакція ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції від 11.07.2014 є звуженням його прав, суд вважає безпідставними, оскільки вищевказаний Закон не позбавляє позивача права на відшкодування вкладу, а лише визначає іншу процедуру повернення вкладу у банківських металах.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що положення ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не скасовані, а відтак підлягають застосуванню.

Частиною 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог щодо поширення на вклад у банківських металах гарантій Фонду, передбачених ч. 1 ст. 26 Закону N 4452-VI та, відповідно, про включення позивача як вкладника до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 9, 12, 77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 іпн НОМЕР_1) відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст складено: 15.11.2018

Суддя А.С. Мазур