Справа № 826/9518/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 листопада 2018 року № 826/9518/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Вєкуа Н.Г., суддів Костенко Д.А., Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної служби зайнятості
про визнання неправомірною відмови, зобов'язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби зайнятості, в якому просить суд:

- визнати неправомірною відмову Державної служби зайнятості від 20.07.2017 року №33/08/4051-17 в задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_1;

- зобов'язати Державну службу зайнятості повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач відмовив з запиті на інформацію. Внаслідок цього у відмові в задоволенні інформаційного запиту позивача відповідачем в порушення п. 3 та п. 4 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не зазначено мотивованої підстави відмови, а також порядку її оскарження.

Державної служби зайнятості проти позову заперечувала з підстав, що викладені в письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, з огляду на що, а також неявку інших осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи неявку в судове засідання представників сторін, на підставі вимог ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами п. 10 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Державної служби зайнятості з інформаційним запитом, в якому просив надіслати на його електронну адресу інструкцію користувача Єдиної інформаційної аналітичної системи державної служби зайнятості.

Листом від 20.07.2017 року №33/08/4058-17 Державна служба зайнятості повідомила позивача, що відповідно до ст.. 23 Закону України «Про зайнятість населення» для забезпечення виконання службою зайнятості покладених на неї функцій та завдань виконується Єдина інформаційно-аналітична система.

У ЄАІС обробляються персональні дані осіб, які шукають роботу, в т.ч. безробітних, відповідно до закону України «Про захист персональних даних». Володільцем бази даних ЄІАС є Державна служба зайнятості (Центральний апарат», розпорядниками є обласні, районні, міські, районні у містах центри зайнятості.

З метою захисту персональних даних у базі даних доступ до ЄАІС здійснюється за індивідуальними логіками та паролями з розмежуванням прав доступу до окремих підсистем ЄАІС.

Складовою частиною ЄІАС є посібник користувача у електронному вигляді з ілюстраціями (скрін-шотами), що містять персональні дані осіб. Доступ до посібника користувача ЄАІС мають виключно працівники володільця і розпорядників бази даних ЄІАС через захищену телекомунікаційну мережу, до якої відсутній доступ поза межами приміщень центрів зайнятості.

Функція друку посібника користувача та вивантаження у файл будь-якого формату в ЄІАС не доступна ( як запобіжний захід з метою захисту персональних даних).

Враховуючи зазначене, повідомлено, що відсутня можливість для надання сканованої копії посібника ЄАІС.

Вважаючи таку відповідь відповідача неправомірною, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною другою статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до статті 1 якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно з частиною 1 статті 2 зазначеного Закону, його метою є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Як встановлено, частиною 1 статті 7 цього закону, право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом (частина 2 статті 7 цього Закону).

Відповідно до статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна інформація, таємна інформація, службова інформація.

Аналіз терміну «публічна інформація», положень Закону щодо переліку розпорядників публічної інформації свідчить, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходиться у володінні розпорядників публічної інформації. Така інформація є відкритою і розкривається необмеженому колу осіб. При цьому, до видів публічної інформації: конфіденційної, таємної та службової, може бути обмежено доступ у разі сукупності обов'язкових умов, визначених у законі.

Так, відповідач виходив з того, що запитувана позивачем інформація є службовою інформацією, та на підставі частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмежено доступ до цієї інформації.

Досліджуючи те, чи належить інформація, що запитувалася позивачем, до категорії службової інформації, як зазначає відповідач , суд виходить з такого.

У пункті першому частини першої статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація, що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

Згідно з частинами другою і третьою статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону. Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Статтею 9 вищевказаного Закону встановлено, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Оцінюючи аргументи позивача щодо обмеження відповідачем доступу до інформації, що міститься у витребуваних ним документах, суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Таким чином, до службової інформації допускається обмеження виключно за умови застосовування сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Суд звертає увагу на те, що положення частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу.

Отже, тягар доведення того, що доступ до інформації може бути обмежений,

Оцінивши аргументи відповідача щодо наявності визначених у пунктах 1-3 частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» сукупних підстав для обмеження доступу до інформації, суд знаходить їх обґрунтованими. При цьому суд виходить з такого.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань, серед іншого, забезпечують функціонування Єдиної інформаційно-аналітичної системи, зокрема, формують базу даних про вільні робочі місця (посади) на підставі інформації, що надійшла від роботодавців та суб'єктів господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні; здійснюють в установленому законодавством порядку збирання, опрацювання, подання та поширення адміністративних даних про попит та пропонування робочої сили на ринку праці, надання соціальних послуг населенню та роботодавцям (п.п. 2, 8 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно ч. 2 ст. 23 вищенаведеного Закону, до Єдиної інформаційно-аналітичної системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, включається інформація, що надійшла від його територіальних органів у процесі своєї діяльності, зокрема від громадян, роботодавців, суб'єктів господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні, та органів державної влади.

Інформація з ЄІАС надається та використовується відповідно до законів України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних».

Як вбачається з наявної у вільному доступі в мережі Інтернет інформації, ЄІАС "Служба зайнятості України" є єдиною інформаційно-аналітичною системою служби зайнятості України, яка спрямована на створення єдиного інформаційного середовища у сфері ринку праці, адже має загальний банк даних про підприємства, вільні робочі місця та вакантні посади, про шукачів роботи з зазначенням їх професійно-кваліфікаційного складу, резюме шукачів роботи, в т.ч. не зареєстрованих у центрах зайнятості, про навчальні заклади, які здійснюють професійне навчання безробітних громадян тощо. Розробником програми ЄІАС "Служба зайнятості України" є ЗАТ Софтлайн"(http://krashiy.com/rus/nominations2006/?nid=17&?л=30280&pня=242; http://www.dcz.gov.ua/zhy/control/uk/photogallery/gallery?gGroupId=4049&gall0280&=95162;http://iqusion.com/ua/blog-kompaniji/item/594-sluzhba-zainiatosti-zaprovadyla-elektronnu-cherhu-reiestratsiibezrobitnykh.html ).

Посібник користувача є складовою частиною ЄІАК та існує виключно в електронному вигляді і призначений для користувачів, які мають доступ до системи ЄАІС. Такий доступ мають тільки розпорядники даних ЄІАС через захищену телекомунікаційну мережу, до якої відсутні доступ поза межами приміщень центру зайнятості.

Водночас, наказом Служби від 19.11.2014 року №180 «Про перелік відомостей, які містять службову та конфіденційну інформацію Державного центру зайнятості ( зі змінами) технічна документація, завдання та вимоги щодо створення та функціонування системи ЄІАС, та інших інформаційних систем державної служби зайнятості, віднесено до категорії службової інформації.

Посилання позивача на невідповідність оскаржуваної відмови п. 4 ч. 4 ст. 22 Закону №2939, а саме відсутність у листі Державної служби зайнятості порядку оскарження відмови, відповідає дійсності, проте дана обставина, на переконання суду, є формальною і не може слугувати самостійною підставою для визнання протиправною оскаржуваної відмови.

Враховуючи встановлені судом обставини і наведені мотиви, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 72-77, 246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Головуючий суддя Н.Г. Вєкуа

Судді Д.А. Костенко

Ю.Т. Шрамко