Справа № 1740/2338/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 жовтня 2018 року м. Рівне №1740/2338/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області
про визнння дій протиправними, стягнення грошового забезпечення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, у якій просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління ДСНС у Рівненській області щодо несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні;

- стягнути з Головного управління ДСНС у Рівненській області нараховане та не виплачене грошове забезпечення за лютий, квітень, травень та грудень 2017 року та за період з січня по травень 2018 року в загальному розмірі 43863,37 грн.;

- стягнути з Головного управління ДСНС у Рівненській області середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.05.2018 по дату ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу №195 від 03.10.2011 з ним було укладено контракт про проходження служби цивільного захисту, а наказом від 22.05.2018 №129 звільнено зі служби. Проте, з моменту звільнення і станом на дату подання адміністративного позову з ним не проведено остаточний розрахунок при звільненні, зокрема не виплачено грошове забезпечення за лютий, квітень, травень та грудень 2017 року та за період з січня по травень 2018 року. Стверджуючи, що зазначеними діями відповідача порушено його права, позивач звернувся до суду щодо стягнення всієї суми не виплаченого грошового забезпечення та середнього розміру заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні.

Ухвалою від 13.09.2018 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву про уточнення позовних вимог (вх. № 16724/18), у якій зазначив, що у виданій відповідачем довідці щодо суми заборгованості з виплати грошового забезпечення позивача не вказано суми компенсації за невикористану щорічну відпустку, яку просив стягнути з відповідача. А також, покликаючись до статей 116, 117 КЗпП України стверджував, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні позивача у розмірі середньоденного заробітку за кожен день затримки.

Таким чином, з урахуванням вказаної заяви про уточнення позовних вимог просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління ДСНС у Рівненській області щодо несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні;

- стягнути з Головного управління ДСНС у Рівненській області нараховане та не виплачене грошове забезпечення за лютий, квітень, травень та грудень 2017 року та за період з січня по травень 2018 року в загальному розмірі 43863,37 грн.;

- стягнути з Головного управління ДСНС у Рівненській області середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.05.2018 по дату ухвалення судового рішення;

- стягнути з відповідача суму компенсації за невикористану щорічну відпустку.

Відповідач позову не визнав, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивачу нараховано але не виплачено грошове забезпечення в сумі 44222,56 грн., зокрема за квітень 2017 року у сумі 7050,96 грн. та в період з 01.12.2017 по 22.05.2018 37171,60 грн., тобто, в періоди проходження служби позивачем в ДПРЗ-1 по охороні об'єктів ПАТ «РІВНЕАЗОТ». Стверджував, що 1-й Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління ДСНС України з охорони об'єктів функціонує відповідно до укладеного з ПАТ «РІВНЕАЗОТ» договору, на підставі якого підписано Кошторис на утримання Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України з охорони об'єктів, відтак і утримання такого підрозділу здійснюється на договірних засадах. Тому переконаний, що існує пряма залежність своєчасності виплати грошового забезпечення особовому складу ДПРЗ-1 від своєчасності та повноти перерахування коштів ПАТ «РІВНЕАЗОТ» на рахунок відповідача.

Крім того, відповідач зазначив, що норми КЗпП України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки згідно зі статтею 1 КЗпП України регулює трудові відносини виключно працівників, до кола яких особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, як спеціальні суб'єкти права, не належать, а відтак посилання позивача на статті 116, 117 КЗпП України є безпідставним. Окрім того вважає, що вимога стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не є грошовим забезпеченням, заборгованість щодо якого становить предмет спору у даній справі, відтак позивачем пропущено строк звернення з такою вимогою до суду, визначений КАС України.

З таких підстав відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

З'ясувавши доводи та аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив такі фактичні обставини справи.

На підставі наказу від 03..10.2011 ОСОБА_1 призначено на посаду пожежного 5-ої державної пожежної частини 1-го загону державної пожежної охорони по охороні ВАТ «РІВНЕАЗОТ» УМНС з присвоєнням спеціального звання «сержант служби цивільного захисту» із заключенням контракту терміном на 3 роки.

Наказом Головного управління від 25.06.2016 № 73 (по особовому складу) сержант служби цивільного захисту ОСОБА_1 призначений на посаду пожежним-рятувальником 20 державної пожежно-рятувальної частини 1 державного пожежно-рятувального загону з охорони об'єктів Головного управління ДСНС України у Рівненській області.

18.04.2017 наказом Головного управління від 18.04.2017 № 94 (по особовому складу) та відповідно до рапорту, ОСОБА_1 призначений на рівнознозначну посаду пожежного-рятувальника 5 державної пожежно- рятувальної частини (м. Дубно) 4 державного пожежно-рятувального загону (м.Дубно) ГУ ДСНС України у Рівненській області.

01.12.2017 наказом Головного управління від 01.12.2017 № 302 (по особовому складу) та відповідно до рапорту, ОСОБА_1 переведений на рівнознозначну посаду пожежного-рятувальника 20 державної пожежно-рятувальної частини 1 державного пожежно-рятувального загону з охорони об'єктів ГУ ДСНС України у Рівненській області з охорони об'єктів (ПАТ «РІВНЕАЗОТ»).

22.05.2018 наказом Головного управління від 22.05.2018 № 129 (по особовому складу) та відповідно до рапорту, ОСОБА_1 звільнений зі служби цивільного захисту у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік), припинено контракт за пунктом 176 підпунктом 5 (у зв'язку із сімейними обставинами), виключено з кадрів ДСНС України та знято з усіх видів забезпечення.

Отже, позивач проходив службу в ДПРЗ-1 з охорони об'єктів (ПАТ «РІВНЕАЗОТ») в такі періоди - з 25.06.2016 по 17.04.2017 та з 01.12.2017 по 22.05.2018. В період з 18.04.2017 по 30.11.2017 позивач проходив службу в ДПРЗ-4.

Таким чином, позовні вимоги щодо нарахованого та невиплаченого грошового забезпечення в зазначеному в позові періоді, є періодами проходження служби позивачем в ДПРЗ-1 з охорони об'єктів (ПАТ «РІВНЕАЗОТ»), що не заперечується відповідачем.

Проте відповідачем заперечується його вина щодо невиплати суми заборгованості з огляду на порушення договірних зобов'язань ПАТ «РІВНЕАЗОТ» в частині належного та своєчасного перерахування коштів відповідачу, з яких, як стверджує відповідач, проводиться виплата у тому числі і грошового забезпечення позивача.

Згідно з наданою відповідачем інформацією про нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу судом з'ясовано, що позивачу нараховано але не виплачено грошове забезпечення в сумі 44222,56 грн., зокрема за квітень 2017 року - 7050,96 грн. та в період з 01.12.2017 по 22.05.2018 - 37171,60 грн., (з урахуванням компенсації за невикористану відпустку в сумі 2361,47 грн.), тобто, в періоди проходження служби позивачем в ДПРЗ-1 по охороні об'єктів ПАТ «РІВНЕАЗОТ».

В період проходження служби позивачем в підрозділі ДПРЗ-4 з 18.04.2017 по 30.11.2017 грошове забезпечення виплачене в повному обсязі.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.

Питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням) врегульовані спеціальним законодавством.

Так, відносини, пов'язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, у тому числі, порядок проходження служби цивільного захисту, соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту, врегульовані нормами Кодексу цивільного захисту України.

Відповідно до частини першої статті 101 Кодексу цивільного захисту України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Частиною першою статті 115 Кодексу цивільного захисту України визначено, що держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно зі статтею 125 Кодексу цивільного захисту України держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов'язків.

Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту визначено Інструкцією про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.04.2015 № 475, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 травня 2015 року за № 544/26989 (далі Інструкція № 475).

Пунктами 2, 3 Інструкції № 475 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від посади, спеціального звання, тривалості та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу належать: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, що мають постійний характер, премії) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно пункту 4 Інструкції № 475 грошове забезпечення виплачується, зокрема, особам рядового і начальницького складу, які займають посади осіб рядового і начальницького складу, передбачені штатами в державних пожежно-рятувальних підрозділах (частинах).

Згідно з частиною першою статті 103 Кодексу цивільного захисту України щодо проходження служби цивільного захисту може бути укладено контракт про проходження служби цивільного захисту - з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту (пункт перший).

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджував, що невиплата грошового забезпечення позивачу є наслідком порушенням ПАТ «РІВНЕАЗОТ» договірних зобов'язань з відповідачем в частині своєчасного та повного проведення розрахунків за договором про надання послуг з пожежно-рятувальної охорони об'єктів ПАТ «РІВНЕАЗОТ», оскільки вказані кошти є джерелом фінансування грошового забезпечення у ДПРЗ-1, що доводить, на думку відповідача, відсутність його вини щодо невиплати грошового забезпечення позивачу.

З приводу чого суд зазначає, що укладення контракту з роботодавцем, яким наразі є відповідач, саме по собі не звільняє від зобов'язання проведення вчасного нарахування та виплати грошового забезпечення та не створює передумов для віднесення наслідків неналежного або невчасного вчинення таких дій на позивача.

Суд зазначає, що зі сторони ПАТ «РІВНЕАЗОТ» будь-яких зобов'язань за укладеним контрактом між позивачем та відповідачем немає. Це означає, що обов'язок вчасного нарахування та виплати грошового забезпечення у відносинах публічної служби з позивачем покладено саме на відповідача та не залежить від виконання або невиконання договірних зобов'язань позивача з ПАТ «РІВНЕАЗОТ».

Відповідно до пункту 7 Інструкції № 475 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, визначених у кошторисі органу управління (підрозділу) на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 9 цієї ж Інструкції № 475 визначено, що підставами для виплати грошового забезпечення є: наказ керівника (начальника) органу управління (підрозділу) про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, та встановлення відповідних окладів, надбавок, доплат тощо; наказ керівника (начальника) навчального закладу про зарахування на навчання із встановленням відповідних окладів, надбавок, доплат тощо; наказ про зарахування у розпорядження; наказ про усунення від виконання службових обов'язків, відсторонення від виконання службових повноважень, відсторонення від повноважень на посаді.

Згідно з пунктами 10, 11 Інструкції № 475 грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу за місцем їх постійної служби. Виплата особам рядового і начальницького складу грошового забезпечення проводиться один раз за поточний місяць у період з 20 по 25 числа. У той самий термін виплачується грошове забезпечення за перерахунками у зв'язку з присвоєнням чергового спеціального звання, призначенням на іншу посаду, зміною розміру відсоткової надбавки за вислугу років тощо.

Суд враховує, що згідно з позицією Європейського суду з прав людини реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням гарантованих виплат, що здійснюються за рахунок бюджетних коштів, та базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (наприклад, «Кечко проти України», заява №63134/00, п.26 рішення від 08.11.2005; «Сук проти України», заява № 10972/05, п.24 рішення від 10.06.2011).

Зокрема, в частині 23 рішення «Кечко проти України» (заява №63134/00) Європейський суд зазначає: «Суд зауважує, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними».

Відтак суд дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень та юридична особа публічного права не може відмовляти у виплаті грошового забезпечення з підстави невиконання певного договірного зобов'язання іншою юридичною особою, позаяк забезпечення права на отримання грошового забезпечення на підставі укладеного контракту в силу норм Кодексу цивільного захисту України та Інструкції № 475 покладено на відповідача.

Отже, невиплата позивачу грошового забезпечення за квітень 2017 року та за період з 01.12.2017 по 22.05.2018 є протиправною бездіяльністю відповідача, яка призвела до порушення права позивача на своєчасну оплату праці у відносинах публічної служби.

Таким чином, позов в цій частині вимог слід задовольнити, а порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення невиплаченого грошового забезпечення за вказаний період в загальній сумі 44222,56 грн., яка також включає і компенсацію за невикористаних 10 днів щорічної відпустки за 2018 рік у розмірі 2361,47 грн.

Враховуючи те, що у ході судового розгляду судом встановлено, що заборгованість відповідача у розмірі 44222,56 грн. утворилась за квітень 2017 року в сумі 7050,96 грн. та за період з 01.12.2017 по 22.05.2018 у сумі 37171,60 грн., доводи позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за лютий, травень та грудень 2017 року не знайшли свого підтвердження у ході розгляду даної справи. Тому, у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Верховний Суд України у постанові від 08.11.2017 № 6-1626цс17 дійшов висновку, що відповідно до статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Отже, особа може звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у межах строку, встановленого процесуальним законом.

Так, відповідно до частини п'ятої статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, враховуючи висновок ВСУ, оскільки позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з відповідною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та при цьому не повідомлено суду про причини пропуску такого строку, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Головного управління ДСНС у Рівненській області середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 23.05.2018 по дату ухвалення судового рішення слід відмовити.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

В силу положень статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (м. Рівне, вул. Гетьмана Полуботка, 37, ) про визнання дій протиправними, стягнення грошового забезпечення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за квітень 2017 року, за період з січня 2018 року по травень 2018 року (включно).

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області на користь ОСОБА_1 не виплачене грошове забезпечення за квітень 2017 року в сумі 7050,96 грн., за період з січня 2018 року по травень 2018 року включно (з урахуванням компенсації за невикористану відпустку) в сумі 37171,60 грн., всього в загальній сумі 44222,56 грн. (сума вказана за вирахуванням податків та зборів, обов'язкових платежів).

В задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та стягнення грошового забезпечення за лютий, травень та грудень 2017 року відмовити.

В задоволенні позову в частині позовної вимоги про стягнення з Головного управління ДСНС у Рівненській області середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 23.05.2018 по дату ухвалення судового рішення відмовити.

Рішення суду в частині стягнення грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць в сумі 7050,96 грн. (сума вказана за вирахуванням податків та зборів, обов'язкових платежів) звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Махаринець Д.Є.