Справа № 1840/3551/18
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2018 р. Справа № 1840/3551/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
за участю секретаря судового засідання - Волкової Ю.В.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор"), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області (далі по тексту -відповідач), в якій просить:
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення.
На виконання зазначеної ухвали представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні зазначивши, що кошти згідно платіжного доручення № 247 від 18.05.2016 року на суму 225 136,35 грн. по сьогоднішній день не надходили до державного цільового фонду. У зв'язку з тим, що кошти фактично не надійшли на відповідні рахунки по сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування, вони ніяким чином не можуть бути відображені в інтегрованій картці платника податків, адже згідно п. 2 р. 1 Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422,передбачено, що ІКП - це форма оперативного обліку, податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами (а.с. 25).
При цьому, у додаткових поясненнях, наданих представником відповідача зазначено, що станом на 31.08.2018 року, відповідно інтегрованої картки платника, за період березень-липень 2018 року обліковувався борг у сумі 201 490,91 грн., згідно поданої платником звітності (а.с. 38).
На що представником позивача подано відповідь на додаткові пояснення, в яких зазначено, що так, за вказаний період були подані звіти та фактично здійснені оплати, що підтверджуються платіжними дорученнями (а.с. 45-46).
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18.05.2016 ТОВ "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" подано до ПУАТ Фідобанк платіжне доручення № 247 про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за травень 2016 року в сумі 225 136,35 грн. (а.с. 10).
Однак 20.05.2016 стосовно ПУАТ «Фідобанк» було введено тимчасову адміністрацію, усі рахунки цієї банківської установи заблоковано, у зв'язку з чим переказ коштів на виконання платіжного доручення № 247 від 18.05.2016 на суму 225136,35 грн. не було завершено і вказана сума не надійшла за призначенням до державного цільового фонду.
Підставою для винесення оскарженої вимоги слугувала недоїмка в сумі 201 490,91 грн. за даними інтегрованої картки платника податків з єдиного внеску (а.с. 39-41), згідно поданої платником звітності, у т.ч.:
- за березень 2018 року по терміну сплати 20.04.2018 року - 32 764,52 грн. (залишок боргу по поданому платником Звіту по єдиному внеску за найманих працівників № НОМЕР_1 від 10.04.2018;
- за квітень 2018 року по терміну сплати 21.05.2018 року - 36 449,08 грн. (Звіт № НОМЕР_2 від 14.05.2018);
- за травень 2018 року по терміну сплати 20.06.2018 року - 46 520,95 грн. (Звіт № 91 13853848 від 11.06.2018);
- за червень 2018 року по терміну сплати 20.07.2018 року - 44 321.25 грн. (Звіт № НОМЕР_3 від 13.07.2018);
- за липень 2018 року по терміну сплати 20.08.2018 року - 41 435,11 грн. (Звіт № НОМЕР_4 від 13.08.2018) (а.с. 50-59).
За квітень 2018 року позивач задекларував податкове зобовязання у сумі 36 449,08 грн., яке було сплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 226 від 06.04.2018р. на суму 5 149,18 грн., № 235 від 13.04.2018р. на суму 12 988,91 грн., № 244 від 16.04.2018р. на суму 567,95 грн., № 273 від 27.04.2018р. на суму 16 423,03 грн., № 280 від 27.04.2018р. на суму 1 320,00 грн., а всього на 36 449,07 грн. (а.с. 75-79).
За травень 2018 року позивач задекларував податкове зобовязання у сумі 46 520,95 грн., яке було сплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 12 від 08.05.2018 р. на суму 19 437,31 грн., № 18 від 11.05.2018 р. на суму 445,52 грн.. № 44 від 18.05.2017 р. на суму 6 448,2 гри., № 63 від 23.05.2018 р. на суму 546,58 грн., № 82 від 31.05.2018р. на суму 483,51 грн., № 92 від 05.06.2018р. на суму 1 163,69 грн., № 105 від 08.06.2018р. на суму 819,88 грн., № 108 від 08.06.2018р. на суму 17 996,14 грн., а всього на 47 340,83 грн. (а.с. 67-74).
За червень 2018 року позивач задекларував податкове зобовязання у сумі 44 321,25 грн., яке було сплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 150 від 22.06.2018р. на суму 21 664,46 грн., № 202 від 05.07.2018р. на суму 1 639,75 грн., № 209 від 06.07.2017р. на суму 21 276,79 грн., № 222 від 09.07.2018р. на суму 15 000,00 грн., № 224 від 09.07.2018р. на суму 102,04 грн.. а всього на 59 683,04 грн. (а.с. 62-66).
За липень 2018 року позивач задекларував податкове зобовязання у сумі 41 435,11 грн., яке було сплачено платіжними дорученнями № 246 від 20.07.2018р. на суму 15 276,59 грн., № 42 від 09.08.2018р. на суму 13 653.5 грн., а всього на 28 930,09 грн. (а.с. 60-61).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».
В силу приписів норм ч. 4 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
За приписами ч. 7 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
В силу приписів п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» днем сплати єдиного внеску, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів вважається - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.
В розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» «недоїмка» - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України податковий борг, це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.
З матеріалів справи судом встановлено, що недоїмка у позивача у розмірі 201 490,91 виникла зокрема у зв'язку з непроведенням ПУАТ «Фідобанк» переказу коштів на виконання платіжного доручення № 247 від 18.05.2016 на суму 225136,35 грн., оскільки 20.05.2016 року стосовно ПУАТ «Фідобанк» було введено тимчасову адміністрацію, усі рахунки цієї банківської установи було заблоковано і вказана сума не надійшла за призначенням до бюджету.
Проте суд зазначає, що згідно з п.1.24, п. 1.29 ст. 1, п. 8.1 ст. 8, п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-111 від 5 квітня 2001 року переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Платіжна система, це платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов'язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.
Отже, виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання та його сплати, пов'язане саме з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, а ініціювання переказу вважається остаточно завершеним і за подальший переказ сум податкового зобов'язання відповідальність несе банк.
Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного суду від 30.10.2018 року по справі № 824/997/16-а.
Разом з тим пунктом 2.14 «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976 встановлено, що Банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача «Дата надходження в банк стягувача» (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня». Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту «Дата надходження», який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.
З матеріалів справи суд вбачає, а саме, що на копії платіжного доручення від 18 травня 2016 року № 247 на суму платежу 225 136,35 грн. з призначенням "Єдиний внесок за травень 2016" наявна відмітка банку про одержання платіжного доручення 18.05.2016 (а.с. 10).
Щодо твердження представника відповідача стосовно повернення банком без виконання платіжного дорученням № 247 від 18.05.2016 р., суд зазначає наступне.
Згідно п. 2.15 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженій постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р.: банк робить напис про повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначає дату його повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку).
В судовому засіданні судом було оглянуто оригінал платіжного доручення від 18 травня 2016 року № 247 на суму платежу 225 136,35 грн., однак будь-яких написів про повернення документа без виконання, передбачених п. 2.15 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» судом не встановлено.
Відтак твердження представника відповідача стосовно повернення банком без виконання платіжного дорученням № 247 від 18.05.2016 р., суд вважає безпідставними.
Крім того судом встановлено, що на момент подання до ПУАТ «Фідобанк» платіжного доручення від 18 травня 2016 року № 247 на суму платежу 225 136,35 грн., на рахунку позивача обліковувались кошти в сумі, достатній для проведення платежу, але установою банку кошти до бюджету перераховані не були через введення 20.05.2016 року в банку тимчасової адміністрації.
Крім того у листі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів ПУАТ «Фідобанк» від 26.07.2016 р. зазначено, що переказ грошових коштів на рахунки, зазначені у платіжному дорученні № 247 від 18.05.2016р. не здійснено банком 18.05.2016р., та 19.05.2016р. (до прийняття рішення Національним банком України №8 «Про віднесення ПУАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» від 20.05.2016р.) з підстав недостатності коштів на кореспондентських рахунках ПУАТ «Фідобанк», тобто, листом підтверджується, що позивачем виконано всі умови зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с. 40).
Щодо позовних вимог про зобов'язання Головного управління ДФС у Сумській області відобразити в інтегрованій картці платника TOB ВКК «Електрифікатор» суми фактично сплаченого податку зі сплати єдиного соціального внеску платіжним дорученням № 247 від 18.05.2016 в сумі 225 136,35 грн., суд зазначає наступне.
Наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 р. № 422 затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі по тексту - Порядок № 422).
Цей Порядок визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).
Інтегрованою карткою платника (в подальшому - ІКП) є форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами (пункт 2 розділу І Порядку № 422).
Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 422 визначено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
Облікові та звітні показники включаються до еталонних довідників з подальшим обов'язковим внесенням відповідних змін до реєстрів операцій та показників, які формуються ДФС за погодженням Міністерства фінансів України.
Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.
Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.
При погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник, у першу чергу зараховуються у рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник, у наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу - у рахунок пені згідно з черговістю їх виникнення (підпункт 4 пункту 2 розділу ІІІ Порядку № 422).
Суд зазначає, що, оскільки нарахування, збільшення або зменшення сум податкових зобов'язань платника податків, його податкового боргу, розрахунки з бюджетом здійснюються в інтегрованій картці платника податків, то у платника податків наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов'язань платника податків.
Судом встановлено, що станом на 31.08.2018 року, відповідно інтегрованої картки платника у Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" обліковується борг у сумі 201 490,91 грн. (а.с. 39-41). Даний борг виник у зв'язку з не відображенням у ІКП сплати єдиного внеску за травень 2016 року в сумі 225 136,35 грн., відповідно до платіжного доручення № 247 від 18.05.2016 року.
При цьому суд зазначає, що позивач неодноразово звертався до Сумського окружного адміністративного суду з позовними заявами щодо визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, які було винесено у зв'язку з не відображенням у ІКП сплати єдиного внеску за травень 2016 року в сумі 225 136,35 грн., відповідно до платіжного доручення № 247 від 18.05.2016 року.
Судом встановлено, що контролюючим органом не здійснено коригування даних інтегрованих карток шляхом виключення з них сум боргу та внесення до обліку податків і зборів відомостей про сплату ТОВ "ВКК "Електрифікатор" боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з урахуванням постанови Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2016 по справі № 818/1096/16 та рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 по справі № 818/880/18.
Частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти, зокрема, рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб'єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 826/7631/15.
Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об'єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).
Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що у даному випадку, ефективним способом поновлення порушеного права позивача є задоволення позовних вимог про зобов'язання Головного управління ДФС у Сумській області відобразити в інтегрованій картці платника Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" суму сплаченого єдиного соціального внеску, згідно платіжного доручення № 247 від 18.05.2016 в розмірі 225 136,35 гривень.
Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи положення вказаних норм, суд вважає за необхідне стягнути на користь ТОВ "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області суму судового збору в розмірі 4 784,37 грн., сплаченого відповідно до платіжного доручення від 17.09.2018 року № 115 (а.с. 4).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов'язання вчинити дії задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.11.2018 року.

Суддя В.О. Павлічек