Справа № 320/5392/18
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

16 листопада 2018 року м. Київ 320/5392/18

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - суддя Журавель В.О.,

при секретарі судового засідання - Мкртчян Н.Ц.

за участю:

представника позивача - Воронов Є.Є.,

представника відповідача - Щаслива Т.П.,

третя особа - не прибула,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні адміністративну справу за позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вальмар", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Київський обласний центр зайнятості, про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

в с т а н о в и в:

12 жовтня 2018 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулось Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вальмар" (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Київський обласний центр зайнятості (далі - третя особа), про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 40 746 грн. 36 коп.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 р. відкрито спрощене позовне провадження в цій адміністративній справі та призначено судове засідання на 16 листопада 2018 р.

В судовому засіданні 16 листопада 2018 р. представник позивач Воронов Є.Є. подав заяву про поновлення строку на звернення до суду. Вказана заява обґрунтована тим, що позивач не є суб'єктом владних повноважень, для якого КАС України встановлено тримісячний строк звернення до суду, а відділ правової і кадрової роботи у період з 20 листопада 2017 р. по 12 червня 2018 р. був повністю не укомплектований.

Дослідивши позовну заяву з доданими до неї документами, суддя зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований у Фонді соціального захисту інвалідів та використовує найману працю фізичних осіб. Відповідачем 15 лютого 2018 р. надано позивачу звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 р. форми № 10-ПІ. У звіті, зокрема, зазначено: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) - 9; з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 0; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - 18 794 грн. 44 коп.

12 жовтня 2018 р. до суду з позовною заявою звернулося Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, в якій просить стягнути адміністративно-господарські санкції у розмірі 40 746 грн. 36 коп., а саме: сума адміністративного-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - 37 588 грн. 89 коп. та пені за період з 16 квітня по 3 вересня 2018 р. (140 днів) в сумі 3 098 грн. 67 коп.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 р. № 875-XII (далі - Закон № 875-XII) передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 31 січня 2007 р. № 70 затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування. Згідно з п.2 Порядку звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають щороку до 1 березня відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 20 Закону № 875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції … Адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Згідно з частиною 4 ст. 20 Закону № 875-XII адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Суд зазначає, що з урахуванням наведених вимог закону вже з 16 квітня 2018 року у позивача виникло право на стягнення несплачених підприємством адміністративно-господарських санкцій та пені у судовому порядку, яким позивач своєчасно не скористався.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог.

Крім того, ч. 4 ст. 123 КАС України визначено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З урахуванням положень Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", Порядку реєстрації підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю та Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 р. № 70, відповідач зобов'язаний був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у строк до 15 квітня 2018 р., а тому саме з 16 квітня 2018 р. у позивача виникло право на стягнення несплачених самостійно відповідачем сум санкцій та пені у судовому порядку. З огляду на це, тримісячний строк звернення позивача до суду закінчився 16 липня 2018 р.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання в права особи повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип "належного урядування" покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Судом у цій справі встановлено, що Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не дотрималося вимог щодо "належного урядування", оскільки ще з 16 квітня 2018 року мало право на звернення до суду за стягненням адміністративно-господарських санкцій та пені і почало нараховувати пеню відповідачу за їх несплату, проте до суду за стягненням цих санкцій і пені своєчасно у строк до 16 липня 2018 року не звернулося і продовжувало нараховувати пеню для збільшення суми стягнення.

Суд також бере до уваги, що у рішенні "Устименко проти України" (заява №32053/13), яке набуло статусу остаточного 29 січня 2016 р., Європейський суд у п. 53 зазначив, що "національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за п. 1 ст. 6 Конвенції".

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Аналогічну правову позицію щодо необхідності дослідження дотримання строку звернення до суду за позовом відділення Фонду соціального захисту інвалідів, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 р. у справі № 813/1897/17.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо посилання позивача на той факт, що він не є суб'єктом владних повноважень, для якого КАС встановив тримісячний строк звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

В окремих випадках суб'єктами владних повноважень може бути інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих функцій. Тобто, в окремих випадках, як суб'єкт владних повноважень може виступати особа, яка не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою, але в силу повноважень, наданих законодавством, виконує окремі владні управлінські функції або делеговані повноваження.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Із 11 липня 2002 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 954 "Питання Фонду соціального захисту інвалідів" Фонд реорганізовано в урядовий орган державного управління у складі Міністерства праці та соціальної політики України. У подальшому на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 19 січня 2011р. № 49 "Деякі питання Фонду соціального захисту інвалідів" з 25 травня 2011 р. Фонд реорганізовано у бюджетну установу.

Наказом Міністерства соціальної політики України № 129 від 14 квітня 2011 р. затверджено Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Положення), згідно з яким діяльність Фонду спрямовується, координується та контролюється Міністерством соціальної політики України. Згідно з вимогами Положення Фонд здійснює свою діяльність безпосередньо і через відділення, роботу яких він спрямовує, координує та контролює.

Як зазначалося, згідно з приписами вимог Закону № 875-XII адміністративно-господарські санкції сплачуються відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів.

Отже, з урахуванням вище зазначених положень, суд зазначає, що позивач є суб'єктом владних повноважень, який виконує делеговані повноваження для здійснення покладених на нього функцій. Саме наявність у позивача статусу суб'єкта владних повноважень і обумовлює право позивача на звернення саме до адміністративно суду у порядку адміністративного судочинства з позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Суд бере до уваги, що при зверненні до суду з цим позовом в.о. директора вказаного відділення Фонду Воронов Є.Є. не заперечував належність позивача до суб'єктів владних повноважень та зазначав про особливості виконання позивачем вимог п.2 ст.161 КАС України саме як суб'єктом владних повноважень.

Суд зауважує, що твердження представника позивача Воронова Є.Є. про те, що позивач не є суб'єктом владних повноважень, для якого КАС встановив тримісячний строк звернення до суду, означає, що на думку Воронова Є.Є. позивачем строк звернення до суду не пропущено. У такому випадку подання Вороновим Є.Є. заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом суперечать вказаному вище його твердженню.

Суд також не бере до уваги і зазначення у заяві про те, що відділ правової і кадрової роботи у період з 20.11.2017 по 12.06.2018 був повністю не укомплектований. Так, тримісячний строк звернення позивача до суду закінчився 16 липня 2018 р., отже на цей час вказаний відділ з 12 червня 2018 р. по 16 липня 2018 р. вже був укомплектованим понад один місяць.

Крім того, право на звернення до суду з адміністративним позовом має керівник Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів та інші уповноважені працівники.

Порядок і умови залучення представників, здійснення представництва юридичної особи визначено статтями 55-60 КАС України.

Тому суд визнає, що твердження представника позивача Воронова Є.Є. про те, що Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не є суб'єктом владних повноважень, що на його думку обумовлює наявність підстав для поновлення строку для звернення до суду з цим позовом, є помилковим, а заявлене клопотання про поновлення строку є безпідставним та необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Суд звертає увагу, що у заяві позивача про поновлення строку звернення до суду містяться посилання на статті КАС України в редакції, яка була чинною до 15 грудня 2017 р.

Суд зазначає, що з 15 грудня 2017 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 3 жовтня 2017р. №2147-VIII, яким Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції, а отже, посилання на норми КАС України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 р. є необґрунтованим.

Згідно з вимогами п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.ч. 3, 4 ст. 123 цього Кодексу.

Отже, суд дійшов висновку, що Київським обласним відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано цей позов з пропуском строку звернення до суду, підстав для його поновлення не встановлено, тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Залишити без розгляду позовну заяву Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вальмар", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Київський обласний центр зайнятості, про стягнення адміністративно-господарських санкцій.

2. Роз'яснити позивачеві, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

3. Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Журавель В.О.

Повний текст ухвали виготовлено 16 листопада 2018 року