Справа № 826/5392/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5392/18 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 липня 2018 року (повний текст складено 27 липня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, в якому просив зобов'язати відповідача направити на адресу ОСОБА_2 завірені копії скарг від 09, 10, 11, 12, 14 та 15 лютого 2018 року та рішення по вказаних скаргах.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 липня 2018 року повернуто позовну заяву ОСОБА_2

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для розгляду по суті. На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем у встановлений судом строк подано заяву про виправлення недоліків, в якій, зокрема, було заявлено клопотання про витребування скарг для огляду.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, зазначаючи, що позивачем не було усунуто недоліки адміністративного позову.

Згідно з п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

З огляду на відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 20 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, оскільки позивачем не зазначено з посиланням на норму Закону, за захистом якого порушеного права та інтересу він звернувся до суду, позивачем не було додано письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, позивачем не надано суду жодних доказів, на яких ґрунтуються його вимоги, зокрема доказів звернення та надсилання звернень (скарг) до відповідача, надана позивачем довідка Управління пенсійного фонду в Христинівському районі від 18 серпня 2017 року про призначення пенсії не є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору.

Вказану ухвалу було отримано позивачем 05 червня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.10).

На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем 07 червня 2018 року направлено до суду заяву про виправлення недоліків в позовній заяві, в якій позивач посилався на те, що ним подавались заяви та скарги до відповідача, однак він не отримував на них відповіді, у зв'язку з чим позивач змушений звертатись до Європейського Суду з прав людини, а тому звернувся до адміністративного суду з позовними вимогами про зобов'язання відповідача надати позивачу копії поданих ним заяв і скарг, а також прийняті за наслідком їх розгляду рішення. ОСОБА_2 звертав увагу суду, що його право на звернення до суду визначено нормами ст.ст.2-11, 19, 72-80 КАС України. Також посилався на необхідність витребувати у відповідача для суду наявні у нього докази - копії відповідей та скарг, просив звільнити його від сплати судового збору у зв'язку з тяжким матеріальним становищем відповідно до закону. Щодо поданих позовів до цього ж відповідача ОСОБА_2 зазначав, що він звернувся до суду з даним позовом, оскільки документи, які він просить зобов'язати відповідача надати, необхідні в якості достовірних та незаперечних доказів, яких вимагає Верховний Суд згідно ст.94 КАС України.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, дійшов висновку, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1 чт.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Положеннями п.1 ч.4 ст.169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною 1 ст.160 КАС України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п.п.5, 11 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Колегія суддів зазначає, що позивачем обґрунтовано позовні вимоги тим, що на його звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів відповідачем не було надано відповідей за наслідком розгляду поданих скарг, викладено обставини щодо не отримання відповіді на його скарги від 02 березня 2018 року та від 06 березня 2018 року.

Позивач також просив у зв'язку з не отриманням відповідей на подані ним скарги, витребувати відповідні докази у відповідача для огляду подані ним заяви, які перебувають у відповідача.

Отже, з огляду на відсутність у ОСОБА_2 відповідних доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, він був позбавлений можливості їх надати до суду та просив суд в межах наданої компетенції витребувати такі докази у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Крім того, наявні в матеріалах справи довідка Управління пенсійного фонду в Христинівському районі від 18 серпня 2017 року (а.с.5) про отримання позивачем пенсії в розмірі 1499,71 грн. щомісячно та відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 27 вересня 2017 року №11622 (а.с.6), що за період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року відсутня інформація про отримання позивачем доходів підтверджують наявність передбачених п.1 ч.1, ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» підстав, за яких можливо звільнити позивача від сплати судового збору, враховуючи його майновий стан та подання ним доказів, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Повертаючи позовну заяву, в ухвалі від 27 липня 2018 року суд першої інстанції зазначив, що позивач не усунув недоліки, а саме не зазначив з посиланням на норму Закону, за захистом якого порушеного права та інтересу він звернувся до суду, не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не додано письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав до позовної заяви, не надано суду доказів, на яких ґрунтуються його вимоги до відповідача, зокрема: жодних доказів звернень та доказів отриманих відповідей від відповідача.

В той же час, положеннями ст.ст.160, 161 КАС України не визначено обов'язку позивача посилатись на норму законодавства, що передбачає захист його прав, та подавати доказі на яких ґрунтуються його вимоги, у випадку їх відсутності.

Щодо не подання позивачем власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.173 КАС України завданням підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з'ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Частиною 2 ст.180 КАС України передбачено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема: у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; роз'яснює учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з'ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом, чи причини їх неподання; пропонує учасникам справи надати суду додаткові докази або пояснення; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових та електронних доказів за їх місцезнаходженням; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Таким чином, суд першої інстанції має достатньо процесуальних засобів, передбачених КАС України, для повного та всебічного з'ясування обставин справи, уточнення позовних вимог, витребування доказів, в тому числі і підтвердження позивачем відсутності тотожного позову, з метою винесення законного і об'єктивного рішення по справі.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Фактично, єдиною вимогою, яку не було виконано позивачем, є неподання власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Колегія суддів зазначає, що обставину стосовно подання або не подання позивачем тотожного позову суд може з'ясувати і після відкриття провадження в адміністративній справі та процесуальне законодавство передбачає відповідні наслідки у випадку встановлення судом наявності тотожного позову, а повернення позовної заяви з одних лише формальних підстав порушує принцип доступу до правосуддя, закладений в Конституції України, КАС України та судовій практиці Європейського Суду з прав людини.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку щодо відсутності підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_2, отже, оскаржувану ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 липня 2018 року не можна визнати законною і обґрунтованою.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що помилковість висновків суду першої інстанції та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 липня 2018 року про повернення позовної заяви підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 липня 2018 року про повернення позовної заяви скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Текст постанови виготовлено 15 листопада 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма