Справа № 804/3418/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

06 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/3418/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання

Троянова А.С.

представника позивача: ОСОБА_2,

педставника відповідача: Олійника Владислава Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2018 (суддя Горбалінський Володимир Володимирович, дата складання повного тексту 13.08.2018)

у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_4 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, звернувся з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови. Просив визнати неправомірною та скасувати постанову відповідача від 06.04.2018 року про накладення на нього штрафу в розмірі 111 690грн.

Позов обґрунтовано тим, що управлінням з питань праці було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_4 та при перевірці встановлено порушення вимог законодавства про працю, які зафіксовано Актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 06.03.2018 року № 10/4.3-5, видано Припис про усунення виявлених порушень № 10/4.3-5-4 від 14.03.2018 року, складено протокол про адміністративне правопорушення № 7/4.3-5 від 06.03.2018 року та прийнято Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 111 690грн. № 10/4.3-5/160 від 06.04.2018 року. Позивач зазначає, що ним не було допущено порушень трудового законодавства України, зокрема Кодексу законів про працю України, твердження відповідача про підміну ним трудового договору із працівником на цивільно-правовий договір є безпідставними, цивільно-правовий договір від 01.12.2017 року № 2/12-2017 містить всі ознаки договору підряду та не визнаний в судовому порядку недійсним, а отже у відповідача були відсутні підстави для вжиття заходів для притягнення позивача до відповідальності.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2018 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 06.04.2018 року № 10/4.3-5/160 про накладення уповноваженими посадовими особами на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 штрафу у розмірі 111 690грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтована тим, що постанова відповідача про накладення штрафу від 06.04.2018 року № 10/4.3-5/160 є необґрунтованою та протиправною, а відтак підлягає скасуванню, оскільки позивач уклав цивільно-правову угоду з особою, яка виконувала протягом місяця обов'язки з щодо презентації товару. Отже, виникли не трудові, а цивільно-правові відносини, що регулюються не трудовим законодавством, а Цивільким кодексом України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що з особою, яка була допущена до роботи не було укладено трудовий договір. Вказує, що цивільно-правова угода позбавляє права найманого працівника на одержання щорічної відпустки тощо. Вважає, що в даному випадку повинен бути укладений між сторонами трудовий договір. Тому відповідач правильно застосував до позивача штрафні санкції.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що рішенням суду справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 була закрита в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Між сторона підписаний цивільно-правовий договір підряду, що не суперечить нормам законодавства України. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Надав пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_4 здійснює свою діяльність у статусі фізичної особи-підприємця, зареєстрований за адресою: 53300, АДРЕСА_1.

Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Нікопольському регіоні Іващенко І.І. в період з 05.03.2018 року по 06.03.2018 року проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю ФОП ОСОБА_4 з питань оформлення трудових відносин, повноти, своєчасності нарахування та виплати заробітної плати за адресою: 53300, АДРЕСА_1.

Підставою для проведення перевірки ФОП ОСОБА_4 стали звернення працівників щодо порушення стосовно них законодавства про працю (вх. № БП-К-190 від 13.02.2018, № Б-237 від 22.02.2018).

За результатами проведення інспекційного відвідування (позапланової перевірки) ФОП ОСОБА_4 складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 06.03.2018 року № 10/4.3-5.

Вказаною перевіркою встановлено наступні порушення:

- має місце підміна трудових відносин цивільно-правовими: працівника ОСОБА_6 було допущено у грудні 2017 року до роботи без укладення трудового договору та без повідомлення територіального органу ДФС, що є порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП України. Під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_4 були надані безстрокові трудові договори і 1 цивільно-правовий договір № 2/12-2017 від 01.12.2017 року з найманим працівником ОСОБА_6 Встановлено, що ОСОБА_6 відповідно цивільно-правового договору № 2/12-2017 від 01.12.2017 року, працювала у грудні 2017 року у ФОП ОСОБА_4 в магазині "Властелин", а саме: відповідно п. 1.1 договору виконувала роботу (надавала послуги) "проведення презентації товару з вигідної сторони, створення умов зберігання товаро-матеріальних цінностей у магазині "Властелин", а також несла відповідальність за вирішення тих питань і за ті ділянки торгівлі, які їй доручив ФОП ОСОБА_4 в строк з 01.12.2017 року по 31.12.2017 року включно, про що свідчить копія цивільно-правового договору. Під час інспекційного відвідування були опитані працюючі працівники магазину "Властелин" ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які письмово надали пояснення, що ОСОБА_6 працювала в грудні 2017 року. Відповідно поясненням ФОП ОСОБА_4, ОСОБА_6 працювала відповідно укладеної цивільно-правової угоди у грудні 2017 року. Цивільно-правовим договором повинно бути визначено не те, що працівник буде робити, а те, що він повинен зробити. Тому, цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється. Таким чином, він застосовується для реалізації визначених найчастіше разових робіт. Відповідно до договору ОСОБА_6 працювала місяць, що свідчить про тривалий постійний характер виконання робіт. Даний факт оформлення з громадянкою ОСОБА_6 цивільно-правової угоди замість укладення трудового договору є порушенням ст. 24 КЗпП України, згідно якої "Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи". Згідно з Законом №77-VIII, ч. 3 ст. 24 КЗпП України викладена у новій редакції: "Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ". Вище викладене свідчить, що ФОП ОСОБА_4 порушив вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

12.03.2018 року за вих. № 22/4.3-18 позивачем направлено до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області заперечення на акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 06.03.2018 № 10/4.3-5.

06.04.2018 року, розглянувши акт 06.03.2018 № 10/4.3-5 щодо порушень ФОП ОСОБА_4, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 10/4.3-5/160, якою, керуючись ст. 259 Кодексу законів про працю України, ст. 53 ЗУ "Про зайнятість населення", ч. 3 ст. 34 ЗУ "Про місцеве самоврядування", п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, відповідачем вирішено накласти на ФОП ОСОБА_4 штраф у розмірі 111 690,00 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Кодексу законів про працю України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 20.09.2007 року № 877-V, норми Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 року № 295.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" зазначено, що заходи державного нагляду (контролю) - це планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Водночас, згідно частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Підпунктом 5 пункту 6 Положення про Управління Держпраці, Управління Держпраці має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління.

Слід взяти до уваги, що 16.05.2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).

Порядок № 295 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів тощо.

Підпунктом 1 пункту 5 Порядку № 295 визначено, що інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Згідно Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (пункт 19). Припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (пункт 23). У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю (пункт 24).

Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 06.04.2018 року № 10/4.3-5/160 була винесена за порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в силу ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Натомість, згідно п. 1.1 цивільно-правового договору № 2/12-2017 від 01.12.2017 року, укладеного між позивачем (замовник) та ОСОБА_6 (виконавцем), сторони узгодили що виконавець ОСОБА_6 виконає роботу по проведенню презентації товару з вигідної сторони, створення умов для збереження товарно-матеріальних цінностей тільки перед новорічним святом до 31.12.2017 року. ОСОБА_6 згідно цивільно-праввового договору зобов'язалася самостійно організовувати роботу, виконати її на свій ризик (а.с. 15).

Слід взяти до уваги, що сторонами зазначеного цивільно-правового договору (п. 1.1) визначено, що виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, не може вимагати гарантій, передбачених для суб'єкта трудових відносин, оскільки він не має статусу працівника, сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Отже, ОСОБА_6 як виконавець по договору спрямувала свою діяльність на збільшення кількості проданого товару перед новорічними святами, та мала конкретний об'єм роботи, який повинна була виконати в будь який час в період з 01.12.2017 року і до Нового року не підпорядковуючись правилам трудового розпорядку.

При цьому, ФОП ОСОБА_4, як замовник, зобов'язався своєчасно прийняти виконану роботу (за Актом приймання-передачі виконаних робіт) та виплатити винагороду у розмірі 1600 грн.

Оскільки виконавець ОСОБА_6 виконувала роботу за цивільно-правовою угодою, то її робота була юридично самостійною.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Договір від 01.12.2017 року, укладений між позивачем і ОСОБА_6 не містить ознак трудового договору, зокрема таний договір не містить обов'язку виконавців бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години; не містить обов'язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; не містить регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу; не направлений на триваючі трудові відносини, а є короткостроковим та направлений на виконання в певний час певної роботим.

Вищезазначене надає підстави для висновку, що відносини, які склалися між замовником (позивачем) та виконавцем ОСОБА_6 не містять ознак трудових відносин.

Згідно із ст. 21 Кодексу законів про працю України, Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Водночас, пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

У відповідності до ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За приписами ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріали справм містять копії цивільно-правового договору № 2/12-2017 від 01.12.2017 року, актів приймання-передачі виконаних робіт, платіжних доручень про утримання з ОСОБА_6 за договором № 2/12-2017 від 01.12.2017 року та перерахування до бюджету ФОП ОСОБА_4, як податковим агентом, податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за березень 2018 року.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції проаналізувавши зазначені матеріали, прийшов до правильного висновку про наявність між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_6 саме цивільно-правових відносин, оскільки договів № 2/12-2017 від 01.12.2017 року містить ознак, притаманні цівільно-праввовій угоді, а не трудовому договору.

Так, Договір № 2/12-2017 від 01.12.2017 року містить такі положення, як:

- самостійна організація Виконавцем індивідуально-визначеної роботи та виконання її на власний ризик (п. 1.1. Договору);

- результат виконання робіт засвідчується підписанням сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт (п. 4.1.5. Договору);

- оплата винагороди (ціна робіт) визначається за домовленістю на підставі акту приймання-передачі виконаних робіт (п. 4.2.4. та 4.2.5. Договору);

- розділом 5 Договору сторонами передбачено відповідальність за порушення умов Договору, невиконання або неналежне виконання покладених на них зобов'язань.

При цьому, вказаний договір не містить таких умов, як:

- обов'язок виконавця бути присутнім на робочому місці у визначений робочий час;

- обов'язок дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку;

- регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу;

- систематичний характер оплати праці.

На користь того, що позивачем було укладено договір підряду свідчить також і Постанова Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року у справі № 184/443/18, якою справа про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП була закрита у зв'язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В цій постанові, яка набрала законної сили 17.04.2018 року, суд дійшов висновку, що між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникли не трудові, а цивільно-правові відносини, які регламентуються Цивільним кодексом України та укладеним сторонами правочином, умови якого судом було детально проаналізовано.

З огляду на викладене, та враховуючи приписи ч. 4 ст. 78 КАС України (обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом) суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість задоволення позовних вимог.

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_6 існували трудові відносини.

Крім того слід звернути увагу, що згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали справи не містять доказів, що спростовують факт дійсності (чинності) укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_6 цивільно-правового договору № 2/12-2017 від 01.12.2017 року, також відсутні судові рішення про визнання договору недійсним

Водночас, удаваність цивільно-правового договору, шляхом підміни трудового договору, на якій наполягає відповідач, повинна бути доведена в установленому законом порядку.

Отже, з огляду на відсутність відповідних доказів, суд першої інстанції при йшов до правильного висновку, що порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, свого підтвердження в ході судового розгляду справи не знайшли.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, відповідальність суб'єкта господарювання, який використовує найману працю, настає лише у випадку наявності факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків.

Враховуючи відсутність порушень позивачем приписів ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування до ФОП ОСОБА_4 штрафу у розмірі 111 690грн. та задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 р. - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 06.11.2018 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки передбачені ст. 328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 06.11.2018.

В повному обсязі постанова виготовлена 09.11.2018.

Головуючий - суддя Ю.В. Дурасова

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров