Справа № 826/20366/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 листопада 2018 року № 826/20366/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
додержавної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач/ ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії посадових осіб державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.09.2016 №, №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення контролюючим органом прийнято безпідставно оскільки, відповідач необґрунтовано нарахував податок на суму списаного боргу за кредитним договором, визначивши таку суму як додаткове благо.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

З огляду на наявне клопотання позивача, судом на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017 ухвалено продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі, вона знаходиться на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно її розгляд продовжено у письмовому провадженні з урахуванням положень пункту 10 частини першої статті 4, частини четвертої та п'ятої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15.12.2017.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору до бюджету плавником податків - фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складений акт від 31.08.2016 №8229/26-52-13-06/НОМЕР_1 (далі- акт перевірки), відповідно до якого встановлено порушення платником податків-фізичною особою ОСОБА_1;

- п.п.14.1.47, п. 14.1 ст.14, п.п. 164.2.17 «д» п.164.2 ст.164, п.167.1. ст.167 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. із змінами та доповненнями, встановлено, що загальний оподатковуваний дохід фізичної особи-платника податків склав в 2015р. - 723670,64 грн., в результаті чого платником податків не нараховано, не утримано та не сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб за 2015 рік в сумі - 144125,13 грн.;

- п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49 п.179.1 п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02Д2-2010р. із змінами та доповненнями - неподання податкової декларації про доходи за 2015 рік. - п.161 підрозділу 10 розділу XIX Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI із змінами та доповненнями у результаті чого не нарахувано, не утримано та не сплачено до бюджету військовій збір, за період що перевірявся, в сумі 10855,06 грн.

На підставі акту перевірки від 31.08.2016 №8229/26-52-13-06/НОМЕР_1, ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення від 22.09.2015:

- №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 180156,41 грн., з яких 144125,13 грн. - податкове зобов'язання та 36031,28 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 13568,83 грн., з яких 10855,06 грн. нараховано за основним зобов'язанням та 2713,77 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з підпунктом "б" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України встановлено обов'язок платника податку подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і має бути включена в його оподатковуваний доход. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов'язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Як вбачається зі змісту підпунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2015), законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань" №321-VIII від 09.04.2015, який набрав чинності 07.05.2015, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв'язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України встановлено обов'язок платника податку подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Слід враховувати й положення пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таке застосування норм відповідає й основним засадам податкового законодавства, проголошеним у статті 4 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена в адміністративних справах Верховного Суду у постановах від 20.06.2018 (справа №804/4182/17), від 26.06.2018 (справа №802/1108/17-а), від 14.06.2018 (справа №23/112/16).

Як вбачається з акту перевірки, відповідно до наявної податкової інформації ФО ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду отримувала доходи, які згідно з Податковим кодексом України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи.

Так, контролюючим органом встановлено, в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 ФО ОСОБА_1, окрім отриманих доходів, обов'язок щодо відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримувала доходи у вигляді (прощення) заборгованості (як додаткове благо).

Відповідно до листа від 01.06.2016 №01-06/2016 товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» повідомило ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, що Товариством в якості нового кредитора, самостійно було прийнято рішення про анулювання (прощення) частини кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 15.05.2008 №2614/0508/88-004.

Підставою для такого рішення кредитора слугували наступні обставини.

Між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір від 15.05.2008 №2614/0508/88-004, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 139000 доларів США, на строк з 15.05.2008 по 14.05.2018, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі.

Водночас, між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір від 15.05.2008, яким забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору від 15.05.2008 №2614/0508/88-004. Відповідно до пункту 2 вказаного іпотечного договору, на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру, адреса якої: АДРЕСА_1.

Поряд з цим, за договором факторингу від 28.11.2012 №15, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у якості фактора, останньому були відступлені права вимоги по кредитним договорам та відступлено право вимоги за іпотечними договорами, відповідно до договору про відступлення прав за іпотечними договорами, в тому числі за договорами з позивачем.

Згідно листа від 19.11.2015 №512576/И_4078 ТОВ «ФК «Вектор-Плюс» направило ОСОБА_1 повідомлення про анулювання боргу, відповідно до якого, на підставі кредитного договору № 2614/0508/33- 004 від 15.05.2008 року станом на 14.09.2015 року за ОСОБА_1, обліковується кредитна заборгованість у сумі 1982911,29 грн., яка анульована рішення ТОВ «ФК «Вектор Плюс» рішенням від 14.09.2015.

Суд акцентує увагу, що відповідно до листа від 01.06.2016 №01-06/2016, товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» зазначає, що вказаний борг погашений шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. від 12.09.2015 зареєстровано право власності на вищезазначений предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.05.2017 у справі №754/1063/16-ц, залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.07.2017, визнано протиправним та скасовано рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 вересня 2015 р. індексний номер: 1150375 щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія «Вектор Плюс» права власності на квартиру №29 по пр. Маяковського в м. Києві.

Відтак, зважаючи на те, що підставою для прийняття рішення про анулювання боргу позивача за кредитним договором було погашення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а вказані дії оскаржені в судовому порядку та рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за кредитором скасовано, контролюючий орган дійшов передчасного висновку щодо збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб.

За встановлених у даній справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення 22.09.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 184156,41 грн.

Окрім того, встановлені у даній справі обставини засвідчують і відсутність правових підстав для застосування до позивача відповідальності за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, обов'язок щодо чого встановлений підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 та пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, оскільки відповідачем не надано доказів та не доведено отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага за 2015 рік.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.09.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: військовий збір у розмірі 13568,83 грн., суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Законом України №71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01.01.2015, внесені зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

З огляду на те, що за встановлених судом обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага відповідачем доведено не було, а тому не підлягає нарахуванню позивачу грошове зобов'язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій щодо прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки визнання вказаних дій протиправними не матиме правовим наслідком відновлення порушених прав позивача.

Належним способом порушених прав позивача в даному випадку є саме скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 22.09.216 №, №.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246, гл.10 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві від 22.09.2016 №, №.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.К. Каракашьян