Справа № 826/9734/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 листопада 2018 року № 826/9734/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві

про визнання дії протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (надалі також - ГУ ПФУ в м.Києві, відповідач), в якому просить зобов'язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) періоди роботи з 18.04.1984 по 20.09.1985 та з 28.07.1992 по 07.02.1994 до загального стажу для обчислення пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35% та здійснити відповідний перерахунок пенсії за донарахований стаж в межах строку позовної давності.

Ухвалою суду від 25.06.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали суду була отримана уповноваженим представником ГУ ПФУ в м.Києві 03.07.2018, проте станом на момент прийняття рішення у справі відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Відповідно до ч.5 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

З матеріалів справи вбачається, що 02.03.2017 ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розпорядженням №312369 від 07.11.2017, у зв'язку із зміною надбавки проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 17.10.2017 та було призначено пенсію у розмірі 1952,86 грн.

Не погоджуючись із зазначеним перерахунком, 08.05.2018 позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ в м.Києві про перерахунок пенсії, оскільки при обчисленні пенсії не було враховано стаж з 21.08.1984 по 31.12.1999.

Листом від 01.06.2018 №11823/02/Л-436 відповідач повідомив, що згідно матеріалів пенсійної справи загальний страховий стаж ОСОБА_1 станом на 31.01.2017 становить 32 роки 11 місяців 16 днів. При цьому вказано, що до загального страхового стажу позивачу не був зарахований період роботи з 18.09.1984 по 20.09.1985 на посаді машиніста-екскаваторника у механізованій колоні №1 «Сільська-будмеханізація» у записі під номером 4 (при звільнення з роботи) були виправлення у даті наказу про звільнення; період роботи з 28.07.1992 по 07.02.1994 на посаді машиніста-екскаваторника на «Укрмагістраль» управління шляхів буд№2 завірений печаткою держави УРСР, якої з 1991 не існує.

Не погодившись із рішенням відповідача про відмову у зарахуванні його трудового стажу за період з роботи з 18.04.1984 по 20.09.1985 та з 28.07.1992 по 07.02.1994 позивач звернувся до суду, крім того обґрунтовуючи свій позов тим, що із врахуванням даного стажу зміниться його коефіцієнт при застосуванні величин оцінки одного року з 1% на 1,35%, різниця в основному розмірі пенсії якої становитиме 737,67 грн.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз.1 ч.1, ч.2, ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами), страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому страховий стаж має значення для визначення коефіцієнту страхового стажу, який враховується при обчисленні розміру пенсії у солідарній системі.

Так, відповідно до ч.1, ч.2 ст.25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п'яти знаків після коми за формулою:

См х Вс

Кс = -----------, де:

100% х 12

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35%, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08%.

Для особи, яка брала участь у солідарній і накопичувальній системах, визначається один коефіцієнт страхового стажу як сума коефіцієнта страхового стажу за період участі тільки в солідарній системі та коефіцієнта страхового стажу, визначеного за період участі в солідарній і накопичувальній системах.

Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням періодів до набрання чинності цим Законом не може перевищувати 0,75, а з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом десятим частини третьої статті 24 цього Закону, - 0,85.

А згідно зі ст.26 та ст.27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Аналіз вищевикладених норм показує, що правильне визначення страхового стажу застрахованої особи буде мати наслідком правильне обчислення розміру належної до сплати пенсії за віком.

Відповідно до п.п. 1, 3 та 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі також - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до вимог п.20 Порядку №637 підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Зі змісту наведених норм слідує, що трудова книжка, у якій містяться всі необхідні, правильні та точні записи про періоди роботи, є основним документом, що підтверджує стаж роботи. За наявності такої трудової книжки підтверджувати трудовий стаж іншими документами законодавством не вимагається.

Згідно з п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, та п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою записи про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Так, зокрема відповідач зазначає, що позивачу не був зарахований період роботи з 18.09.1984 по 20.09.1985 на посаді машиніста-екскаваторника у механізованій колоні №1 «Сільська-будмеханізація», так як у записі під номером 4 (при звільнення з роботи) наявні виправлення у даті наказу про звільнення.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача НОМЕР_2 містяться наступні записи про період роботи у механізованій колоні №1 «Сільська-будмеханізація» з 18.09.1987 по 20.09.1985, а саме: запис №3 від 18.09.1984 про прийняття позивача на роботу помічником машиніста екскаватора 3 розряду на підставі наказу №58к від 18.09.1984; запис №4 від 20.09.1985 про звільнення з роботи за власним бажання відповідно до ст.38 КЗпП УССР на підставі наказу 56к від 23.09.1985.

Так, при огляді фотокопії трудової книжки, судом встановлено, що у записі №4, здійснено наведення цифри «9» у році 1985 більш сильніше, як здійснено всі інші записи. При цьому суд не може вважати це виправленням, яке слугуватиме підставою для не зарахування позивачу усього стажу, оскільки даний рік співпадає з роком наказу про звільнення, завірений підписом керівника і печаткою підприємства.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 у справі № 428/7863/17, зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Щодо не зарахування до стажу позивача період роботи з 28.07.1992 по 07.02.1994 на посаді машиніста-екскаваторника на «Укрмагістраль» управління шляхів буд№2, оскільки наказ про звільнення завірений печаткою держави УРСР, якої з 1991 не існує, суд зазначає наступне.

Постанова Верховної Ради України «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи» від 11.05.1992 №2318-XII та Інструкція про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затверджена наказом МВС України від 18.10.1993 №643 не містять жодних положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов'язок їх заміни.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Таким чином, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу, а, отже, підлягають зарахуванню відповідачем при перерахунку пенсії ОСОБА_1

Частиною першою ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі також - Закон №1058-IV) регламентовано, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.28 Закону №1058-IV за кожний повний рік страхового стажу понад 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до ст.27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини.

Відповідно до положень п.4-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 №2148-VIII внесені зміни в Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» стосовно перерахунку призначених пенсій.

Законом встановлено, що пенсії, призначені до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії», з 01.10.2017 перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Питання щодо індексації та перерахунку пенсій працюючим пенсіонерам врегульовані у ст. 42 Закону №1058-IV.

Відповідно до абз.1 ч. 4 ст. 42 Закону №1058-IV, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

Судом встановлено, що на виконання вимог Закону №1058-IV відповідачем проводились перерахунки пенсії як працюючому пенсіонеру ОСОБА_1 у зв'язку із зміною надбавки, про що були винесено відповідне розпорядження.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 42 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше, ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Крім того, Законом № 2148-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 11.10.2017, ч.4 ст.42 Закону №1058-IV була доповнена абзацом п'ятим, згідно якого органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Тобто вказаною нормою встановлені нові вимоги та підстави для проведення перерахунку пенсії застрахованим особам, які після призначення пенсії продовжували працювати.

Абз. 6 ч. 4 ст. 42 Закону № 1058 передбачено, що обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Судом встановлено, що останній перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу позивача був здійснений розпорядженням №312369 від 07.11.2017 з дотриманням вищезазначених норм законодавства. При цьому загальний стаж станом на 31.10.2017 склав 32 років 11 місяців 16 днів.

Проте суд вважає, що процедури перерахунку пенсії працюючому пенсіонеру та процедура перерахунку пенсії всім пенсіонерам з 01.10.2017 у зв'язку з прийняттям Закону 2148-VIII від 03.10.2017 (пенсійна реформа), якій встановлює нові правила для перерахунку пенсії, у тому числі з урахуванням страхового стажу, є різними направленнями у здійсненні перерахунку пенсії, а тому здійснення перерахунку пенсії позивачу з 01.10.2017 року з урахуванням його страхового стажу 32 років 11 місяців 16 днів, який у нього був станом на 31.10.2017 (перерахунок пенсії працюючому пенсіонеру) є неправомірним, оскільки станом на 17.10.2017 (перерахунок пенсії у зв'язку з пенсійною реформою) його страховий стаж є більшим та складає більше 34 років та підлягає перерахуванню.

Як вже було зазначено судом вище, 08.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ГКУ ПФУ в м.Києві із заявою про зарахування до стажу періодів роботи з 1984 по 1999.

Згідно з вимогами ст.98 Закону України «Про пенсійне забезпечення» перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії у зв'язку з введенням у дію цього Закону (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші), то пенсія знову перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів і не раніше ніж з дня введення в дію цього Закону.

Оскільки ОСОБА_1 в письмовому вигляді звернувся до ГУ ПФУ в м.Києві 08.05.2018 із заявою про перерахунок пенсії із урахуванням стажу періодів роботи з 1984 по 1999, тому у зв'язку з обмеженням строку виплати нормами закону така виплата може бути здійснена за 12 місяців до дня звернення позивача до органу пенсійного фонду за перерахунком довічного утримання, а саме з 08.05.2017.

При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача, що відповідачем невірно застосований коефіцієнт страхового стажу у розмірі 1%, тоді як відповідно до вимог законодавства на момент прийняття оскаржуваного розпорядження він встановлювався на рівні 1,35%, виходячи з наступного.

В силу п.4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 01.10.2017 перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Відповідно до п.4-4 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV з 1 жовтня 2017 по 31 грудня 2017 при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %. Тобто величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% лише на період з 1 жовтня 2017 по 31 грудня 2017, саме при призначенні пенсії, а не її перерахунку.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні «Велікода проти України» від 03.06.2014. В зазначеному рішенні Суд вказав, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Відповідно до ст.244 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення;

7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Згідно положень ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги шляхом зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи період з 18 вересня 1984 по 20 вересня 1985 та з 28 липня 1992 по 07 лютого 1994 та зробити перерахунок пенсії з часу звернення із заявою від 08.05.2017.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Згідно положень ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись вимогами ст.ст.2, 5- 11, 19, 72- 77, 90, 139, 241- 246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м.Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 (02222, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи період з 18 вересня 1984 по 20 вересня 1985 та з 28 липня 1992 по 07 лютого 1994.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи період з 18 вересня 1984 по 20 вересня 1985 та з 28 липня 1992 року по 07 лютого 1994 та зробити перерахунок пенсії з 08.05.2017.

4. В частині інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 353,40 грн. (триста п'ятдесят три гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій