Справа № 822/1741/18
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1741/18

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

19 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 року (головуючий суддя Шевчук О.П.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не проведення індексації її пенсії, виходячи з базового місяця - квітня 2010 року;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести перерахунок фіксованої суми індексації її пенсії, виходячи з базового місяця квітня 2010 року, та нарахувати і виплатити суми індексації пенсії наростаючим підсумком з урахуванням перерахованої суми індексації та зміни розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 31 січня 2014 року.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій Пенсійного органу, що полягає у заниженні розміру пенсії позивача шляхом самовільного перевизначення базового місяця для перерахунку індексації пенсії, яка проводилась у відповідності до постанови Віньковецького районного суду Хмельницької області від 14.08.2014 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не проведення індексації пенсії, виходячи з базового місяця - квітня 2010 року. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести перерахунок фіксованої суми індексації пенсії, виходячи з базового місяця квітня 2010 року, та нарахувати і виплатити ОСОБА_2 суми індексації пенсії наростаючим підсумком з урахуванням перерахованої суми індексації та зміни розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 31 січня 2014 року.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на допущенні порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 року скасувати, ухваливши нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що індексація пенсії позивача проводилась у відповідності до норм Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.07.2003 року №1078, і оскільки під час проведення перерахунку пенсії з січня 2014 року її розмір зріс, тому базовим місяцем для проведення індексації визначено саме січень 2014 року.

Також, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач послався на безпідставне незастосування судом першої інстанції положень ч. 2 ст. 122 та ст. 123 КАС України з огляду на те, що із заявою про перерахунок пенсії з поверненням базового місяця індексації пенсії, який було застосовано при призначенні пенсії, позивач звернулась до управління лише в січні 2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, починаючи з 14.04.2010 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

Постановою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2014 року по справі №670/598/14-а, яка набрала законної сили згідно ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014 року, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до вимог статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, з 31 січня 2014 року, включивши до середнього заробітку для обчислення пенсії суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та грошову винагороду і виплатити ОСОБА_2 недоплачений розмір пенсії, починаючи з 31 січня 2014 року в розмірі 90% заробітної плати (доходу), зазначеного в довідках № 4715/02, №4716/02 від 16.07.2014 року.

На виконання вказаного судового рішення управлінням Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області здійснено перерахунок пенсії позивача з 31 січня 2014 року, внаслідок якого розмір пенсії збільшився.

Разом із тим, при здійсненні перерахунку пенсії з січня 2014 року відповідач визначив базовим місяцем щодо здійснення індексації пенсії січень 2014 року.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач зверталась до управлінням Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із відповідними заявами, однак листами від 19.01.2018 року та від 22.02.2018 року її було повідомлено про відсутність підстав для індексації пенсії.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо зміни базового місяця нарахування індексації пенсії позивача після її перерахунку на виконання рішення суду, оскільки здійснення пенсійним органом перерахунку пенсії на виконання рішення суду не може слугувати підставою для здійснення нового нарахування споживчих цін для проведення індексації у зв'язку із зростанням доходів громадян, без перегляду їх мінімального розміру, оскільки фактично збільшення доходів позивача в контексті приписів законодавства про порядок підвищення пенсійного забезпечення та індексацію доходів громадян не відбулось.

Колегія суддів погоджується з такими висновками окружного суду, та надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За змістом ст. 2 вказаного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Згідно ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, вказаною нормою передбачено підстави, за яких проводиться індексація, а також розмір грошового доходу, який підлягає індексації.

Згідно п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року (далі - Порядок № 1078; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку).

За змістом п. 5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що під «підвищенням пенсії» розуміється тільки таке збільшення суми нарахування, яке здійснюється відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Випадки, коли пенсія була неправомірно не донарахована і в подальшому на підставі рішення суду нарахована в належному обсязі, не належать до «підвищення пенсії» в розумінні п. 5 Порядку № 1078.

Отже, судова колегія в розрізі наведених правових норм погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснення пенсійним органом перерахунку пенсії на виконання рішення суду, не може слугувати підставою для здійснення нового нарахування споживчих цін для проведення індексації у зв'язку із зростанням доходів громадян, без перегляду їх мінімального розміру, оскільки фактично збільшення доходів позивача в контексті приписів законодавства про порядок підвищення пенсійного забезпечення та індексацію доходів громадян не відбулось.

Перерахунок пенсії на підставі рішення суду є відновленням порушеного права позивача на отримання належної виплати в розмірі, встановленому Законом, та не може бути підставою для здійснення нової індексації із застосуванням нового рівня споживчих цін та відповідно для встановлення нового базового місяця для проведення індексації пенсії.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена у постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року (справа № 727/5413/17), від 31 липня 2018 року (справа № 676/1544/17).

Підсумовуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що зазначені відповідачем в апеляційній скарзі аргументи повністю дублюють позицію Пенсійного органу, викладену в запереченнях на позовну заяву позивача, та в даному випадку були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В даному випадку суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апеляційної скарги), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Крім того, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із частиною другою ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимоги якої відповідачем не виконано та не доведено.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову. Натомість оскаржувана постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 листопада 2018 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.