Справа № 0440/5806/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

05 листопада 2018 року Справа № 0440/5806/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Воробйовій П.В.
представників позивача Шаган А.Т, Комащенко Р.В.
представника відповідача Вологжаніної О.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровський обласний військовий комісаріат; третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Адміністрація державної прикордонної служби України про визнання протиправною відповіді Міністерства оборони України; зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, -
30.07.2018 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровський обласний військовий комісаріат; третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Адміністрація державної прикордонної служби України, в якій позивач просив: визнати протиправною відповідь міністерства оборони України, яка полягає у неприйнятті рішення Міністерством оборони України у місячний строк після надходження документів ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або періодичні) та спціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 р. та дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні ОСОБА 1 документів без законного розгляду; зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленою законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або періодичні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 та наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 р. у справі №0440/5806/18 провадження було відкрито, після залишення ухвалою суду від 02.08.2018 р. даної позовної заяви без руху, та призначено справу до розгляду у порядку підготовчого провадження в судовому засіданні.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у 1984-1986 рр. проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу прикордонних військ КДБ СРСР.
Позивач - ОСОБА_1 зазначає, що під час проходження військової служби у Демократичній Республіці Афганістан, останній 10.02.1986 р. отримав поранення.
Лікування проходив у військовій частині НОМЕР_2 з 10.021986 р. по 18.02.1986 рр., відповідно до архівної довідки з Військової частини НОМЕР_2 №С-258 від 28.01.1994 р. та довідки №44 від 15.03.1994 р., внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність.
ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності 20.06.1994 р., причина «контузія, отримана при виконанні обов`язків військової служби», з 13.06.1994 року до 01.07.1999 року обласною МСЕК №5 (м.Дніпропетровськ) за направленням міської лікарні №3 (м.Кривий Ріг) на підставі довідки з Військової частини НОМЕР_2 №44 від 15.03.1994 року з діагнозом та постановою про причинний зв`язок травми та довідки з Центрально-Міського районного військового комісаріату №4/306 від 23.05.1994 року про перебування в складі діючої армії в Республіці Афганістан, свідчить про те, що постанова про причинний зв`язок травми була винесена ВЛК.
Позивач - ОСОБА_1 зазначає, що у березні 2018 року останній звернувся з заявою до Військового комісаріату Центрально-Міського районного комісаріату щодо направлення документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.
Зазначену вище вимогу вмотивовано тим, що на час встановлення ОСОБА_1 інвалідності (медико-соціальної експертної комісії серії 1-18 АЖ №067653 встановлено первинно 13.06.1994 року діяла ст.16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців. Виплата страхових сум здійснювалось Національною акціонерною страховою компанією «Оранта» у порядку, визначеному умовами державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 №488.
При цьому, в обґрунтування позовної заяви, позивач - ОСОБА_1 зазначає, що в довідці від 21.05.2018 р. зазначено, що ОСОБА_1 , страхові виплати, відповідно до умов Державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори порядку виплати їм та їх сімей, страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 19.08.1992 р. №488, виплата по державному обов`язковому особистому страхуванню не здійснювалися.
У липні 2018 р. позивач - ОСОБА_1 отримав витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №60 від 15.06.2018 р., в якій зазначено, що витрати пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.
При цьому, у зазначеному вище витязі із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №60 від 15.06.2018 р., як зазначає позивач, комісія Міністерства оборони України посилається на те, що ОСОБА_1 проходив службу в Прикордонних військах.
На підставі зазначеного вище, позивач - ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною відповідь Міністерства оборони України від 15.06.2018р. №60 та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу останньому.
Відповідно до записів у військовому квитку, виданого на ім`я ОСОБА_1 , останній у період з 1984 р. по 1986 р. дійсно проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 , яка входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР.
Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 року КДБ при Раді Міністрів СРСР).
Прикордонні війська КДБ СРСР відповідно до ст.4 Закона Союза Советских Социалистических Республик «О всеобщей воинской обязаности» від 12.101967 року, були складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 1 вересня 1939 року по 21 березня 1989 р.
Після розпаду СРСР прикордонні загони і частини Середньоазіатського
прикордонного округу на території Узбекистану і Туркменії відійшли під їх
юрисдикцію відповідно в березні і в серпні 1992 року.
Указом Президента Російської Федерації від 8 листопада 1992 року, був розформований Середньоазіатський прикордонний округ. Прикордонні загони колишнього Середньоазіатського прикордонного округу, які знаходилися на території Республіки Таджикистан, через громадянську війну тривалий період перебували під юрисдикцією Росії.
У листопаді 2004 року всі прикордонні загони колишнього Середньоазіатського округу були передані до складу Збройних сил Республіки Таджикистан.
Водночас, повноважний представник третьої особи-2 зазначає, що відповідно до пункту 1 Указу Президії Верховної Ради України від 30 серпня 1991 року; № 1464-ХІІ всі дислоковані на території республіки (УРСР) військові__частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально-технічною базою переведені у відання України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 2 січня 1992 р. № З Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України с правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР - при цьому до складу самого прикордонного округу входили також і частини Прикордонних військ КДБ СРСР, розташовані на території Білоруської та Молдавської СРСР. Більш того, військові частини відійшли до відання Білорусі та Молдови, і жодного відношення до Державної прикордонної служби України не мають.
Враховуючи викладене вище, повноважний представник третьої особи-2 зазначає, що Державна прикордонна служба України жодного відношення до Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР ніколи не мала.
31.10.2018 р. повноважним представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне.
Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу, та його первинно визнано інвалідом внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у 1994 році.
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", який набув чинності 10 травня 2006 року, введено виплату одноразової грошової допомоги.
Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб", набув чинності з 1 січня 2007 року.
Оскільки при визначенні права особи на отримання одноразової грошової допомоги, Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, делеговано Кабінету Міністрів України визначати не тільки порядок проведення компенсаційних виплат, а й умови, за яких вони здійснюються, то при визначені розміру грошової допомоги необхідно керуватися постановою Кабінету Міністрів України.
Порядок, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі -військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
П. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, передбачено, що допомога, що не призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
В п. З Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 зазначено:
Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Також, відповідно до ст. 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей: особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Відтак, повноважний представник відповідача зазначає, що, право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з встановленням інвалідності.
Водночас зазначає, що позивач звернувся до військомату з пропуском встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» строку.
На підставі зазначеного вище, повноважний представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
При цьому, суд зазначає, що будь-яких пояснень від третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровського обласного військового комісаріату на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду не надходило, окрім заяви про відкладення розгляду даної справи на іншу дату від 04.10.2018 р. вх.№7028-ел, направлену на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду, шляхом електронного зв`язку.
Зазначена позиція з-ої особи дозволяє суду вирішити справу за наявними у ній доказами відповідно до диспозиції ст.162 КАС України.
В судове засідання, призначене на 05.11.2018 р. з`явились повноважні представники позивача, та відповідача, треті особи до зали судового засідання свої представників не направили.
В судовому засіданні, призначеному на 05.11.2018 р., судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважні представники як позивача, так і відповідача не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання повноважних представників третіх осіб, суд зазначає, що думка останніх стосовно переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи, суду невідомі.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 КАС України безпосередньо 05.11.2018 р.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 дійсно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а з 05.11.1984 по 15.11.1986 приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 та довідкою Центрально-Міського районного військового комісаріату від 25.07.2018 №174.
Під час проходження служби на території Демократичної республіки Афганістан 10 лютого 1986 р. ОСОБА_1 отримав поранення, що підтверджується архівною довідкою від 28.01.1994 р. №С-258, копія якої міститься в матеріалах справи.
Довідкою Військового комісара Центрально-Міського районного військового комісаріату від 15.03.1994 р. №44, копія якої міститься в матеріалах справи, підтверджується факт того, що, ОСОБА_1 дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Військової частини НОМЕР_2 з 10.02.1986 р. по 18.02.1986 р.
В зазначеній вище довідці від 15.03.1994 р. №44 зазначений діагноз: контузія, струс головного мозку з незначними клінічними проявами
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 20.06.1994 р. ОСОБА_1 вперше було встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується Витягом із акту огляду у МСЕК Серія 2-18 АЖ №067653, в якому зазначено, що причина інвалідності контузія отримана при виконанні обов`язків військової служби.
Випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 10ААГ №023909 під час огляду інваліда ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , останньому безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності, яка пов`язана з одержаною контузією при виконанні обов`язку військової служби.
На підставі зазначеного вище, ОСОБА_1 03 червня 2015 р. видано посвідчення № НОМЕР_4 , копія якого міститься в матеріалах справи.
У зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності позивач ОСОБА_1 в березні 2018 р. звернувся із заявою до Військового комісаріату Центрально-Міського районного комісаріату щодо направлення документів до Департаменту фінансів Міністерства України для виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, з пакетом відповідних документів.
Інвалідність ОСОБА_1 відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії серії 2-18 АЖ № 067653 встановлено первинно 13 червня 1994 року.
Так, у зазначеному вище листі зазначено, що на час встановлення інвалідності гр. ОСОБА_1 діяла стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців.
Виплата страхових сум здійснювалася Національною акціонерною страховою компанією «ОРАНТА» у порядку, визначеному умовами державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних», призваних на збори, і порядку виплат їм, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 р. № 488.
Для всебічного вивчення документів та прийняття виваженого рішення Комісією Міністерства оборони України просилось надати на адресу останніх довідку щодо отримання компенсаційних сум у разі встановлення інвалідності гр. ОСОБА_1 через Національну акціонерну страхову компанію «ОРАНТА».
Водночас повідомляється, що згідно зі статтею 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», фінансове забезпечення витрат, пов`язаних із реалізацією цього Закону (в т. ч. і виплата допомоги відповідно до статті 16 цього Закону), здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбаченій законом.
Згідно з пунктом 17 Порядку, особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
В матеріалах справи містяться відомості, що позивачем ОСОБА_1 було подано до Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ «НАСК «ОРАНТА» заяву №0490-06-17/143 від 11.09.2017 р.
Листом від 21.05.2018 р. №0490-06-18/274 Дніпропетровська обласна дирекція ПАТ «НАСК «ОРАНТА» розглянула заяву №0490-06-17/143 від 11.09.2017 р., в якій зазначено наступне.
Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» з 01.01.2007 р. обов`язкове державне страхування замінено на виплату одноразової грошової допомоги.
Так, у зазначеному вище листі від 21.05.2018 р. №0490-06-18/274 Дніпропетровська обласна дирекція ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повідомила гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , страхові виплати відповідно до умов Державного обов`язкового особистого страхуваннявійськовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори і порядку виплат їм та їх сімей, страхових сум. Затверджених Постановою КМУ від 19.08.1992 р. №488, виплата по державному обов`язковому особистому страхуванню не здійснювалась.
В матеріалах справи міститься Витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.06.2018 р. №60, в якому зазначено, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною прикордонною службою.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері основних засад державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996р. № 254к/96-ВР, ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; Порядком
призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975, тощо.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Законом СРСР від 12 жовтня 1967 року № 42 «Про загальний військовий обов`язок», у редакції, що діяла на момент проходження позивачем військової служби, визначено, що Прикордонні війська КДБ СРСР вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року № 1431-ХІІ «Про військові формування» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.
Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року № 1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 січня 1992 року № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.
Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (стаття 41).
Відповідно до ст.2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" прямо передбачено заборону обмежень прав військовослужбовців, та чітко зазначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 16 наведеного вище ЗУ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п.6 ч.2 ст.16 наведеного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Згідно із частиною першою статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року (далі - Порядок № 975).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІII групи (підпункт 1 пункту 6 Порядку).
Абзацом шостим пункту 11 Порядку № 975, серед іншого, визначено, що до заяви про призначення одноразової грошової допомоги додається документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності подає уповноваженому органу зазначений у пункті 11 Порядку № 975.
Порядок № 975 не визначає, який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги.
Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Виходячи з наведеного, Порядком № 975 встановлено вичерпний перелік рішень (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що приймаються розпорядником бюджетних коштів за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
При цьому, відповідно до п.1 Умов Державного обов`язкового особистого стархування військовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори і порядку виплати їм та їх сімей, страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 р. №488 (які втратили чинність 25.12.2013 р.), проте були чинними на момент отримання інвалідності позивачем, державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, повинно було проводитись Національною акціонерною страховою компанією «ОРАНТА» за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони, Міністерству транспорту та зв`язку Національній гвардії, Адміністрації Державної прикордонної служби Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною Радою України.
При цьому, відповідно до п.2-4 наведених Умов Державного обов`язкового особистого стархування військовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори і порядку виплати їм та їх сімей, страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 р. №488, страхові платежі з державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, включаючи витрати Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на його проведення в розмірі 6 процентів загальної суми цих платежів, повинні були перераховуватись страхувальниками на спеціальний рахунок Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА» щомісячно до 25 числа в розмірі 1/12 частини річної суми.
Також, п.7 зазначених вище Умов Державного обов`язкового особистого стархування військовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори і порядку виплати їм та їх сімей, страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 р. №488, що вимоги щодо виплати страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред`явити Національній акціонерній страховій компанії «ОРАНТА» протягом 3-х років з дня настання страхової події.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Загальною Декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленій позовній заяві, так і відзиві до неї, та поясненнях суд зазначає наступне.
Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено матеріалами справи, підставою для відмови в призначені одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 стало, як зазначено у Витязі з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.06.2018 р. №60 те, що на день звільнення з військової служби заявник проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР.
При цьому зазначено, що згідно з пунктом 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 та п.6 ст.16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
Оскільки Міністерство оборони України не здійснювало розрахунок під час звільнення з Прикордонних військ КДБ СРСР, то, витрати, як зазначено у витязі з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.06.2018 р. №60 пов`язанні з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.
Будь-які посилання на порушення позивачем строку звернення за одноразовою грошовою допомогою, визначено як ст.16, 3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так і п.7 Умов Державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори порядку виплати їм та їх сімей, страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 19.08.1992 р. №488 або п.3 Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або періодичні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, в тексті оскаржуваного рішення відповідача від 15.06.2018 р., відсутні.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, основною підставою для відмови позивачу - ОСОБА_1 у призначенні і виплаті грошової допомоги Міністерством оборони України, стало посилання відповідача у оскаржуваному рішенні на той факт, що, на думку Міністерства оборони України, витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.
Зазначена позиція Міністерства оборони України, проаналізована у сукупності з поясненнями Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.10.2018 р., суть яких полягає у тому, що, оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в установі Міністерства оборони України, звідки його і було звільнено, що, як вважає зазначена 3-я особа підтверджує відсутність будь-яких взаємних прав та обов`язків між позивачем та Державною прикордонною службою України і, в свою чергу підтверджує наявність таких взаємних прав та обов`язків між позивачем та Міністерством оборони України, свідчить про наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно приймаючи участь у бойових діях в Демократичній республіці Афганістан з 26.11.1985 р. по 14.11.1986 р. (що підтверджується довідкою Міністерства оборони від 25.07.2018 р.№174; копія якої міститься в матеріалах справи) та отримавши у зазначений період поранення, яке зумовило його знаходження на лікуванні у військовій частині 55 494 з 10.02.1986 р. по 18.02.1986 р. (що підтверджується архівною довідкою від 28.01.1994 р. №с-258, копія якої міститься в матеріалах справи), викликало подальшу інвалідізацію ОСОБА_1 , (що підтверджується безтерміновим посвідченням інваліда 3-ї групи від 06.06.2015 р. та відповідними довідками МСЕК, копії яких долучено до матеріалів справи), станом на день розгляду зазначеної справи по суті, а саме 05.11.2018 р. будь-якої одноразової грошової допомоги у відповідності до наведених вище норм чинного законодавства України не отримував, виходячи з існуючої між Міністерством оборони України та Адміністарацією Державної прикордонної служби України суперечки щодо належного суб`єкту призначення і виплати такої грошової допомоги, що прямо суперечить як наведеним вище нормам Конституції України та ЗУ ««Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так і праці Європейського Суду з прав людини, наведеній вище.
Крім того, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що саме на Міністерство оборони України та інші повноважні органи, визначені п.1 Умов Державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори порядку виплати їм та їх сімей, страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 19.08.1992 р. №488, покладався обов`язок щодо здійснення обов`язкового особистого страхування позивача за рахунок коштів державного бюджету у Національній акціонерній страховій компанії «ОРАНТА», які і обов`язок здійснювати страхові платежі з державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори щомісячно до 25 числа в розмірі 1/12 частини річної суми.
При цьому, відповідно до норм законодавства України, чинних у тому числі, на момент проходження військової служби позивачем та встановлення інвалідності останньому, на позивача не покладалося жодного обов`язку щодо контролю за страхувальниками з приводу належного виконання ними своїх обов`язків зі страхування та перерахування страхових внесків до Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА».
При цьому, суд зазначає, що позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в установі Міністерства, звідки позивача ОСОБА_1 і звільнено.
Відтак, обов`язком Міністерства оборони України та військових комісаріатів в даних правовідносинах є розгляд питань щодо як призначення, так і виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Щодо посилань повноважного представника відповідача, безпосередньо в судовому засіданні, на той факт що позивачем ОСОБА_1 було пропущено строк встановлений ч.8 ст.16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права, суд зазначає, що останнім не було передбачено застосування до позовної заяви поданої ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровський обласний військовий комісаріат; третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Адміністрація державної прикордонної служби України про визнання протиправною відповіді Міністерства оборони України; зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу суто «формального підходу», та, як наслідок перешкоджання доступу до суду.
Дніпропетровський окружний адміністративним суд надав позивачу ОСОБА_1 можливість реалізувати своє право на звернення до суду шляхом участі в судових засіданнях, призначених, а саме: на 05.10.2018 р.; 31.10.2018 р.; 05.11.2018 р. для надання відповідних пояснень та доводів, та вирішення даної позовної справи по суті, враховуючи підставу, на яку позивач посилається, як на істотну для справи обставину, а також зважаючи на необхідність відсутності суто формального підходу при призначенні, розгляді і вирішенні справ з огляду на пропуск відповідного строку звернення до суду.
Верховний Суд України в постанові від 11 вересня 2017 року, ухваленій за заявою про перегляд судових рішень з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, зазначив, що у справі, що розглядається, рішенням Європейського суду з прав людини встановлено порушення національним судом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права підприємства-заявника на доступ до суду, оскільки Вищий господарський суд України при розгляді повторної касаційної скарги ТОВ «Фріда» виявив надмірний формалізм, повертаючи скаргу без розгляду у зв`язку пропуском строку, встановленого для її подання, без клопотання про відновлення цього строку, і безпідставно не дав оцінки супровідному листу підприємства-заявника, в якому містилося клопотання продовжити відповідний строк і розглянути по суті касаційну скаргу.
Як встановлено під час судового розгляду справи та підтверджено матеріалами справи право на отримання одноразової грошової допомоги, передбачене ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовцій та членів їх сімей» виникло у позивача ОСОБА_1 , на підставі встановленого причино-наслідкового зв`язку між захворюванням та несенням військової служби, що підтверджується витягом із акту огляду у МСЕК до довідки Сер. МСЕ №067653 Серія 2-18 АЖ від 13.06.1994 р.
Тобто, право на отримання одноразової грошової допомоги, яке передбачено ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовцій та членів їх сімей», хоч і виникло у позивача ОСОБА_1 з первинної дати огляду, а саме: з 13.06.1994 р., та встановленням третьої групи інвалідності, внаслідок отриманої контузії при виконанні службових обов`язків, та повинно було були реалізовано протягом трьох років з дня виникнення у ОСОБА_1 такого права, як визначено ч.8 ст.16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовцій та членів їх сімей», враховуючи відсутність реалізації такого права, не позбавляє позивача права гарантованого державною.
Відтак, суд зазначає, що, оскільки право, яке гарантоване державою, та передбачено і ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовцій та членів їх сімей», яким визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІII групи, так і ст.46 Конституції України, якою передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, яке гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, реалізовано позивачем ОСОБА_1 не було, що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровський обласний військовий комісаріат; третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Адміністрація державної прикордонної служби України про визнання протиправною відповіді Міністерства оборони України; зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу задовольнити. Визнати протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України у формі відповіді від 15.06.2018 р. №60, оскільки останнє, відповідно ч.2 ст.2 КАС України, прийняте відповідачем Міністерством оборони України не на підставі, не у межах та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено; недобросовісно; нерозсудливо; без дотримання принципу рівності перед законом, не запобігаючи всім формам дискримінації; непропорційно, зокрема, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована така відмова.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є
справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.юо
Системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом в процесі розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про обґрунтування позивачем належними доказами в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України протиправності дій Міністерства оборони України щодо не призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровський обласний військовий комісаріат; третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Адміністрація державної прикордонної служби України про визнання протиправною відповіді Міністерства оборони України; зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України, а саме, судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).
Керуючись ст.ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровський обласний військовий комісаріат; третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Адміністрація державної прикордонної служби України про визнання протиправною відповіді Міністерства оборони України; зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу задовольнити.
Визнати протиправним і скасувати рішення Міністрства оборони України у формі витягу з протоколу від 15.06.2018 р. №60.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до норм чинного законодавства України.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України, на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання даної позовної заяви у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн., 80 коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12 листопада 2018 року.

Суддя Є.О. Жукова