Справа № 752/21154/17
Суддя: Чередніченко Н. П.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-ар/752/10/18
УХВАЛА

06.11.2018 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П., з участю секретаря судового засдіання Шевчук М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про роз»яснення рішення суду у справі № 752/21154/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання відмови протиправною та зобов»язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебувала справа за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання відмови протиправною та зобов»язання вчинити дії.

Представник позивача звернувся до суду із заявою про роз»яснення постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 29.11.2017 року у справі № 752/21154/17, в якій просить роз»яснити відповідачу у справі те, що нарахована ОСОБА_2 пенсія має виплачуватись у порядку визначеному діючим законодавством України, зокрема, через Відділ поштового зв»язку м. Київ 28 ПАТ «Укрпошта», оскільки, судове рішення у справі відповідачем повністю не виконане належним чином та на даний час пенсія фактично за рішенням суду не виплачена.

Сторони в судове засідання не з»явились. Про час, дату, місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

У відповідності до частини 3 статті 254 КАС України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви про роз'яснення рішення, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву про роз»яснення рішення суду без участі сторін.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали адміністративної справи суд приходить до висновку про те, що заява про роз»яснення рішення не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.11.2017 року, позов ОСОБА_2 до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання відмови протиправною та зобов»язання вчинити, було задоволено (а.с. 59-65).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2018 року, постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 29.11.2017 року було залишено без змін (а.с.87-91).

05.09.2018 року судом на виконання рішення суду від 29.11.2017 року було видано виконавчий лист.

Відповідно до повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 24.09.2018 року, встановлено, що виконавчий документ було повернуто стягувачу, оскільки юридичну особу боржника було припинено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2018 року, було замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 05.09.2018 року на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29.11.2017 року у справі № 752/21154/17, а саме: замінено боржника Правобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, - на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.07.2018 року, представнику позивача було повідомлено, що згідно із вимогами постанови суду по справі № 752/21154/17 проведено нарахування пенсії за віком ОСОБА_2 з 15.09.2017 року (а.с. 48).

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз»яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Виходячи з коментованої статті, роз'ясненню підлягають постанови чи ухвали суду у разі, якщо без такого роз'яснення їх тяжко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання постанови чи ухвали суду. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв'язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині.

Вивчивши матеріали адміністративної справи та зміст судового рішення по справі, суд вважає, що при винесенні судового рішення всі ці вимоги дотримані судом і рішення суду, зокрема, його мотивувальна та резолютивна частини, є ясними і зрозумілими, такими, що не потребують роз'яснення.

Окрім того, суд вважає за необхідне роз»яснити заявнику, що за нормами Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюються іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов»язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами та їх об»єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Порядок виконання судових рішень визначено Законом України «Про виконавче провадження». Цей закон визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто виконання судових рішень у адміністративних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, прийшов до висновку, що заява задоволенню не підлягає, оскільки, стороною заявника не доведено, що невиконання рішення суду є наслідком незрозумілості рішення, а його твердження про таку незрозумілість спростовується дотримання судом при його ухваленні вимог щодо логічності, чіткості, переконливості і зрозумілості.

Крім того, суд звертає увагу на те, що саме по собі невиконання судового рішення або його часткове виконання не є підставою для його роз»яснення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 14, 254 КАС України, Законом України «Про виконавче провадження» суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про роз»яснення рішення суду у справі № 752/21154/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання відмови протиправною та зобов»язання вчинити дії, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Н.П. Чередніченко