Справа № 826/9679/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 листопада 2018 року № 826/9679/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м.Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (надалі також - Правобережне ОУПФУ в м.Києві) в якому просить:

визнання протиправною відмову Правобережного ОУПФУ в м.Києві у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідно до вимог ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016;

визнати протиправною відмову Правобережного ОУПФУ в м.Києві у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи позивача на посадах арбітра відомчого арбітражу Міністерства легкої промисловості УРСР та арбітра Малого державного підприємства «Юристлегпром» з 23.11.1988 по 01.03.1993;

зобов'язати Правобережне ОУПФУ в м.Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи ОСОБА_1 на посадах арбітра відомчого арбітражу Міністерства легкої промисловості УРСР та арбітра Малого державного підприємства «Юристлегпром» з 23.11.1988 по 01.03.1993;

зобов'язати Правобережне ОУПФУ в м.Києві здійснити з урахуванням повних 26 років стажу, як судді, перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, виходячи з 90% заробітку працюючого судді на відповідній посаді та його виплату без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 01.07.2016 з урахуванням раніше здійснених виплат;

зобов'язати Правобережне ОУПФУ в м.Києві здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, з урахуванням матеріального допомоги на оздоровлення для розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Ухвалою суду від 25.06.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали суду була отримана уповноваженим представником Правобережного ОУПФУ в м.Києві 05.04.2018, проте станом на момент прийняття рішення у справі відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Ухвалою суду замінено первинного відповідача - Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві (03680, м. Київ, вул. Антоновича, 70, ) його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправною відмовою відповідача у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та вважає помилковим посилання на ст.137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», як на правову підставу відмови у перерахунку загального відсотку розрахунку довічного грошового утримання від суддівської винагороди помилковим, оскільки вимоги зазначеної статті стосуються суддів, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді або призначені на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим законом, та пропрацювавши на посаді судді щонайменше 3 роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу подадуть заяву про відставку. Зазначила, що вона скористалась своїм правом вийти у відставку відповідно до положень ч.2 п. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Звертає увагу суду, що п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду судді до набрання чинності цим законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення, що не враховано відповідачем.

Відповідно до ч.5 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, ОСОБА_1 постановою Верховної Ради України від 16.11.1993 №3602-XII була призначена на посаду судді Арбітражного суду м.Києва (з липня 2001 Господарський суд м.Києва).

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 11.07.2002 №106-IV ОСОБА_1 обрано суддею Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 16.07.2015 № 636-VIII ОСОБА_1 звільнена з посади судді Київського апеляційного господарського суду.

06.08.2015 згідно із наказом Київського апеляційного господарського суду №159-к позивача звільнено із займаної посади у зв'язку із виходом у відставку.

07.08.2015 позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м.Києва із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч.1 ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції від 12.02.2015.

Листом від 12.08.2015 №9678/06 Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м.Києва відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з посиланням на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.

Постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 31.03.2016 позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов'язано призначити довічне грошове утримання у розмірі 74% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 07.08.2015. При цьому позивач наголошувала, що ухвалене рішення було на підставі положень Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII, щодо змін до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», які у подальшому визнані неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016.

На підставі вищевказаного рішення Правобережним ОУПФУ в м.Києві проводиться нарахування та виплата на користь позивача щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 74% грошового утримання судді.

Як вбачається із тексту позовної заяви, у зв'язку із ухваленням Конституційним Судом України Рішення №4-рп/2016 та неврахуванням у стаж роботи позивача часу роботи на посадах арбітра відомчого арбітражу Міністерства легкої промисловості УРСР та арбітра Малого державного підприємства «Юристлегпром» з 23.11.1988 по 01.03.1993, позивач неодноразово зверталася до відповідача щодо проведення перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди.

22.03.2018 позивач із заявою звернулась до Правобережного ОУПФУ в м.Києві щодо надання належним чином засвідчених копій розпоряджень органу ПФУ про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 06.08.2015 по 01.03.2018 із зазначенням чинних норм законодавства України, на підставі яких приймались рішення органу ПФУ, при цьому відповіді на момент подання позову так і не отримала, у зв'язку з чим звернулась до суду.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Абзацом 1 п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (надалі також - Закон №1402-VIII) передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (надалі також - Закон №2453-VI). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону (абз.2 п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

При цьому, абз.4 п.34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до ч.3 Закону №2453-VI (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 у справі №1-8/2016 про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

На посаду судді Арбітражного суду м.Києва Кондес Л.О. переведена 29.11.1993 відповідно до Наказу №63-к від 29.11.1993, про що свідчить запис у трудовій книжці.

На день призначення позивача суддею діяв Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-XII (надалі також - Закон №2862-XII).

Згідно з абз.2 ч.4 Закону №2862-XII (в редакції, яка діяла на час призначення позивача суддею) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Враховуючи викладене слідує, що до стажу роботи на посаді судді Кондес Л.О., який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується також і робота на посадах арбітра відомчого арбітражу Міністерства легкої промисловості УРСР та арбітра Малого державного підприємства «Юристлегпром».

З розрахунку стажу суддів, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складеного Київським апеляційним господарським судом та направлена разом із пакетом документів супровідним листом від 25.01.2018 №09-24/612/18, трудової книжки ОСОБА_1 від 25.09.1990 БТ-І №0743152 судом встановлено, що стаж судді Кондес Л.О., який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 26 роки 03 місяця 13 днів, з яких стаж на посаді старшого арбітра, арбітра першої категорії юридичного відділу з арбітражем Міністерства легкої промисловості УРСР - 02 роки 04 місяців 24 днів (з 23.11.1988 по 16.04.1991), стаж роботи на посаді головного арбітра юридичного відділу з арбітражем «Укрлегпостачзбутсировина» Міністерства легкої промисловості УРСР - 3 місяця 28 дня (з 05.05.1991 по 02.09.1991), стаж роботи на посаді головного арбітра Малого державного підприємства юридичної консультативної фірми «Юристлегпром» - 01 рік 05 місяців 29 днів (з 03.09.1991 по 01.03.1991), стаж роботи виконуючої обов'язки судді арбітражного суду м.Києва - 4 місяця 14 днів (з 15.07.1993 по 28.11.1993), стаж судді Арбітражного суду м.Києва, Господарського суду м.Києва - 08 років 8 місяців 9 днів (з 29.11.1993 по 07.08.2002) та стаж роботи на посаді судді Київського апеляційного господарського суду - 12 років 11 місяців 29 днів (з 08.08.2002 по 06.08.2015).

Відповідно до ст.135 Закону №2453-VI, який діяв на час призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також ст.137 Закону №1402-VIII, який вже діяв під час розгляду відповідачем заяви позивачки про здійснення перерахунку розміру грошового утримання, до стажу роботи на посаді судді зараховується лише робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до п.34 Розділ XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Аналогічна норма, містилися і у Законі №2453-VI , а саме п.11 Розділ XIII Прикінцеві положення - судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Зазначена норма діяла до 28.03.2015, до моменту набрання чинності Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII.

За таких обставин, для визнання стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді необхідно керуватись законодавством, яке діяло на час її призначення (обрання) суддею.

В період з 15.11.1995 по 30.07.2010 це питання було врегульоване Законом №2862-XII. Так, відповідно до ч.4 ст.43 вищевказаного закону до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посаді арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

При цьому, суд враховує висновок Верховного Суду щодо застосування п.34 Розділ XII Прикінцевих та перехідних положень Закону, викладений у постанові від 20.02.2018 по адміністративній справі №9901/382/18 щодо того, що для мети визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи можливо звернутись до дати обрання позивачки суддею безстроково. При цьому судом враховується висновок Верховного Суду викладений у постанові від 27.02.2018 по аналогічній справі №127/20301/17.

Враховуючи, що Законом України «Про статус суддів» станом на час призначення (обрання) позивачки суддею було передбачено врахування у стаж роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання робота на посаді арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу, ОСОБА_1 має право на визначення їй загального стажу роботи судді з врахуванням у тому числі і цього періоду- з 23.11.1988 по 01.03.1993.

Згідно з п. 8 ч. 5 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, право на отримання виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом ст.126 Конституції України положення ч.3 ст.11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з ч.8 ст.14 Закону України «Про судоустрій України» (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18.06.2007 №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України «Про статус суддів». Згідно з ч.1 ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у ст.126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Ст.141 Закону № 2453-VI, в редакції, яка була чинна на час, із якого позивачеві призначено довічне грошове утримання, визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ст.133 Закону №2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Аналогічне правове регулювання закріплено в Законі №1402-VIII, який діяв на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок призначеного йому утримання.

Таким чином, спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена в рішеннях Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 638/12151/17, від 19.06.2018 у справі № 592/7834/17 та від 25.04.2018 у справі № 333/4196/17.

З урахуванням викладеного вище виплаває, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Відповідно до ч.4 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок грошового утримання) у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Як вже було зазначено судом вище, 22.03.2018 року ОСОБА_1 звернулась до ГКУ ПФУ в м.Києві із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно з вимогами ст.98 Закону України «Про пенсійне забезпечення» перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії у зв'язку з введенням у дію цього Закону (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші), то пенсія знову перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів і не раніше ніж з дня введення в дію цього Закону.

Оскільки ОСОБА_1 в письмовому вигляді звернувся до ГУ ПФУ в м.Києві 22.03.2018 із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тому у зв'язку з обмеженням строку виплати нормами закону така виплата може бути здійснена за 12 місяців до дня звернення позивача до органу пенсійного фонду за перерахунком довічного утримання, а саме з 22.03.2017.

За змістом ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З практики Європейського суду з прав людини слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Ст.58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Згідно з ч.5 ст.45 вказаного Закону документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Тобто, саме Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення та перерахунку пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Крім того, позовні вимоги в частині нарахування та виплатити одноразово недоотримані суми пенсії за минулий час без обмеження максимального розміру пенсії на підставі рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 «У справі за конституційним поданням ВСУ щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не належить задовольняти, у зв'язку із їх передчасністю та відсутністю у справі доказів порушення прав позивача у цій частині.

Відповідно до ст.244 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення;

7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5- 11, 19, 72-77, 90, 139, 241- 246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м.Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 (03049, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) задовольнити частково.

2. Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) у неперерахуванні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1.

3. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві в незарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 період роботи на посадах арбітра відомчого арбітражу Міністерства легкої промисловості УРСР та арбітра Малого державного підприємства «Юристлегпром» з 23.11.1988 по 01.03.1993.

4. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 зарахувати до стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи на посадах арбітра відомчого арбітражу Міністерства легкої промисловості УРСР та арбітра Малого державного підприємства «Юристлегпром» з 23.11.1988 по 01.03.1993.

5. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести перерахунок та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання, визначивши загальний процент розрахунку 90% суддівської винагороди, починаючи з 22.03.2017.

6. В задоволенні інших вимог відмовити.

7. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій