Справа № 826/761/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

05 листопада 2018 року справа №826/761/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С. та представників:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача: не з'явились;

третьої особи: не з'явились

розглянувши у судовому засідання адміністративну справу

за позовомОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2.)
доУправління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач, УДВС)
третя особаПублічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра" (далі по тексту - третя особа, ПАТ КБ "Надра")
про1) визнання протиправною та скасування постанову про стягнення виконавчого збору від 10 жовтня 2016 року у виконавчому провадженні №52401214; 2) визнання протиправною та скасування постанову про відкриття виконавчого провадження №53152360 від 20 грудня 2016 року
На підставі частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 05 листопада 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправним стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження з його стягнення, у зв'язку із тим, що реалізація майна, яке перебуває в іпотеці та на яке накладено заборону відчуження, може бути здійснено лише органами державної виконавчої служби, що виключає можливість добровільного виконання позивачем виконавчого напису нотаріуса, а тому ОСОБА_2, як іпотекодавець, не мав можливості самостійно виконати виконавчий напис нотаріуса поза межами процедури, встановленої законом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/761/17; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ПАТ КБ "Надра"; закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач та третя особа відзиву на позов та письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надали.

В судовому засіданні 02 серпня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача та третьої особи до суду не прибули.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Шатохіна О.П. про стягнення виконавчого збору від 10 жовтня 2016 року ВП №52401214 при примусовому виконанні виконавчого напису №93, виданого 30 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2; за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири задовольнити вимоги стягувача - ПАТ КБ "Надра" в розмірі 4 456 139,78 грн. у зв'язку із тим, що боржником у наданий строк рішення не виконано.

Згідно з постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Шатохіна О.П. про відкриття виконавчого провадження від 20 грудня 2016 року ВП №53152360 відкрито виконавче провадження з виконання постанови відділу примусового виконання рішень УДВС про стягнення виконавчого збору від 10 жовтня 2016 року ВП №52401214 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по сплаті виконавчого збору у розмірі 445 613,98 грн.

За визначенням частини першої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних постанов) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з частинами другою та третьою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Таким чином, виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення та за своєю правовою природою є санкцією за невиконання рішення суду боржником.

Як свідчать наявні у справі докази, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Шатохіна О.П. про відкриття виконавчого провадження від 03 жовтня 2016 року ВП №52401214 відкрито провадження з примусового виконання виконавчого напису №93, виданого 30 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2; за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири задовольнити вимоги стягувача - ПАТ КБ "Надра" в розмірі 4 456 139,78 грн., та надано боржнику строк до семи днів з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Разом з тим, як видно зі змісту наявних у справі документів виконавчого провадження, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 30 січня 2015 року №93 виданий, а виконавче провадження відкрито саме щодо процедури звернення стягнення про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2; за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири задовольнити вимоги стягувача - ПАТ КБ "Надра" в розмірі 4 456 139,78 грн., шляхом її реалізації.

Відповідно до положень статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Частиною восьмою статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Зокрема, згідно зі статтею 39 Закону України "Про іпотеку" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Таким чином, реалізація заставленого майна може бути проведена виключно органами державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не мав можливості виконати рішення суду в добровільному порядку, у строки, зазначені в постанові про відкриття виконавчого провадження, шляхом звернення самостійного продажу квартири на прилюдних торгах.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, відповідач не надав доказів, які б свідчили про здійснення державним виконавцем заходів з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, і того, що боржник не вчинив необхідні дії щодо добровільного виконання рішення.

Суд також звертає увагу, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Шатохіна О.П. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 16 грудня 2016 року ВП №52401214 вирішено повернути виконавчий напис №93, виданий 30 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".

У свою чергу відповідно до пункту 9 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Суд звертає увагу, що пунктом 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлено, що протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Таким чином, положеннями Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлена заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника, з урахуванням чого виконавчий документ був повернений стягувачеві.

Крім того, відповідач не довів суду належними та допустимими доказами обґрунтованість розрахунку виконавчого збору саме на рівні 445 613,98 грн.

Згідно з частиною другою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Проте, у справі відсутні докази, які б підтверджували фактичне стягнення, повернення суми у розмірі 4 456 139,78 грн. або докази, що стягувачу на виконавчим документом - ПАТ КБ "Надра", передано за виконавчим документом майно такою ж вартістю.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Шатохіна О.П. про стягнення виконавчого збору від 10 жовтня 2016 року ВП №52401214 не відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а тому має бути скасована судом як протиправна.

Оскільки судом встановлена протиправність постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Шатохіна О.П. про стягнення виконавчого збору від 10 жовтня 2016 року ВП №52401214, відкриття виконавчого провадження на виконання такої постанови також суперечить приписам Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням чого постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Шатохіна О.П. про відкриття виконавчого провадження від 20 грудня 2016 року ВП №53152360 також є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних постанов з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачену ним суду судового збору у розмірі 1 102,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління юстиції у м. Києві.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Шатохіна Олександра Павловича про стягнення виконавчого збору від 10 жовтня 2016 року ВП №52401214.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Шатохіна Олександра Павловича про відкриття виконавчого провадження від 20 грудня 2016 року ВП №53152360.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 102,40 грн. (одна тисяча сто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління юстиції у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

Головне територіальне управління юстиції у місті Києві (04078, м. Київ, вул. Гомельська, 38, кв. 1; ідентифікаційний код 40108583).

Дата складення повного рішення суду - 13 листопада 2018 року.

Суддя В.А. Кузьменко