Справа № 1140/2036/18
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року м. Кропивницький Справа № 1140/2036/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом

позивач1: ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1),

позивач2: ОСОБА_2 (АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_2),

позивач3: ОСОБА_3 АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_3),

позивач4: ОСОБА_4 АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_4),

позивач5: ОСОБА_1 (АДРЕСА_6 РНОКПП НОМЕР_5),

позивач6: ОСОБА_5 АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_6),

позивач7: ОСОБА_6 (26400, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_7),

позивач8: ОСОБА_7 (АДРЕСА_6 РНОКПП НОМЕР_8),

позивач9: ОСОБА_8 (АДРЕСА_7, РНОКПП НОМЕР_9),

позивач10: ОСОБА_9 (АДРЕСА_7, РНОКПП НОМЕР_10),

позивач11: ОСОБА_10 (АДРЕСА_8, РНОКПП НОМЕР_11),

позивач12: ОСОБА_11 (АДРЕСА_10, РНОКПП НОМЕР_12),

позивач13: ОСОБА_12 (АДРЕСА_8, РНОКПП НОМЕР_13),

позивач14: ОСОБА_13 (26400, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_14),

позивач15: ОСОБА_14 (АДРЕСА_9 РНОКПП НОМЕР_15),

відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (25030, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, через представника ОСОБА_15, звернулися до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (надалі - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що позивачі є членами фермерського господарства "Блідар" (надалі - ФГ "Блідар"). У постійному користуванні ФГ "Блідар" перебувають землі сільськогосподарського призначення, що розташовані на території Шамраївської сільської ради Ульянівського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту, кадастрові номери НОМЕР_16 (площею 22,4308 га), НОМЕР_17 (площею 22,1692 га). Ці земельні ділянки були надані у постійне користування ОСОБА_5 (голові ФГ "Блідар") 04.12.2001 року на підставі державного акту на право постійного користування землею. Відповідно до статті 12 Закону України "Про фермерське господарство", ч.1 ст.32 Земельного кодексу України загальними зборами членів ФГ "Блідар" 15.04.2016 року прийнято рішення щодо розпаювання цих земельних ділянок на членів господарства з розміром земельної частки (паю) по 2, 9733 га, а ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області позивачам надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На цій підставі позивачі замовили, а уповноважений суб'єкт виготовив відповідний проект землеустрою, який був погоджений у встановленому порядку. Після цього позивачі звернулися до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявами про його затвердження. Однак, відповідач неодноразово відмовляв у затвердженні проекту землеустрою. Позивачі, усунувши усі зауваження відповідача, у травні 2018 року знову звернулися до нього з заявами про затвердження проекту та відведення земельних ділянок членам ФГ "Блідар" у власність. Листами від 15.06.2018 року відповідача відмовив у затвердженні проекту землеустрою, посилаючись на те, що він не відповідає вимогам законів та прийнятих відповідно до них правовим актам. Позивачі стверджують, що зазначені дії відповідача є необґрунтованими, зміст та форма його рішень про відмову у затвердженні проекту землеустрою є незаконними. Зазначають, що відсутність належним чином оформленого наказу відповідача про затвердження проекту землеустрою та наказу про надання земельної ділянки у власність після спливу встановленого законом двотижневого строку розгляду клопотання свідчить про те, що відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом, а саме за частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України. З цих підстав позивачі, стверджуючи про порушення їхніх прав на отримання земельних ділянок у власність, просять суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок членам ФГ "Блідар" у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за заявами позивачів від 01.06.2018 року;

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок членам ФГ "Блідар" у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 44,6000 га за адресою: Кіровоградська область, Благовіщенський район, Шамраївська сільська рада, за межами населеного пункту;

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області розглянути заяви позивачів від 01.06.2018 року, з прийняттям рішень стосовно надання їм у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельних ділянок з кадастровими номерами: НОМЕР_19, НОМЕР_18, НОМЕР_20 площею по 2,9733 га ріллі, що розташовані на території Шамраївської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту.

Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, у якому, посилаючись на норми Земельного кодексу України щодо порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відповіді на відзив представник позивачів наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

На підставі рішення сесії Ульянівської районної ради народних депутатів Ульянівського району Кіровоградської області №140 від 22.09.1999 року ОСОБА_5 отримала у постійне користування земельну ділянку площею 44,6 га, що розташована на території Шамраївської сільської ради Ульянівського (Благовіщенського) району Кіровоградської області, для ведення селянського (фермерського) господарства, про що їй видано Державний акт на право постійного користування землею серії КР, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1 від 04.12.2001 року. (а.с. 65, т.1)

За замовленням ОСОБА_5 землевпорядною організацією виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якої 13.12.2014 року у Державному земельному кадастрі були зареєстровані дві земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_16 (площею 22,4308 га), НОМЕР_17 (площею 22,1692 га). (а.с. 189 - 194, т.2)

Також ОСОБА_5 створено фермерське господарство "Блідар", яке зареєстроване як юридична особа 27.02.2006 року. Головою цього фермерського господарства є сама ОСОБА_5 (а.с. 129 -133, т.1)

До Статуту фермерського господарства "Блідар" у 2016 році внесено зміни щодо включення до членів (учасників) господарства 14 членів сім'ї (родичів) засновника господарства ОСОБА_5, а саме: ОСОБА_3 (чоловік голови), ОСОБА_4 (донька голови), ОСОБА_6 (матір чоловіка голови), ОСОБА_1 (брат чоловіка голови), ОСОБА_1 (син брата чоловіка голови), ОСОБА_7 (син брата чоловіки голови), ОСОБА_9 (теща брата чоловіка голови), ОСОБА_8 (тесть брата чоловіка голови), ОСОБА_13 (сестра чоловіка голови), ОСОБА_14 (чоловік сестри чоловіка голови), ОСОБА_2 (донька сестри чоловіка голови), ОСОБА_10 (сестра чоловіка голови), ОСОБА_12 (донька сестри чоловіка голови), ОСОБА_11 (донька сестри чоловіка голови). (а.с. 1-32, т.2)

Ці зміни до Статуту ФГ "Блідар" зареєстровані 01.03.2016 року. (а.с. 133, т.1)

Вже 19.04.2016 року загальними зборами голови та членів ФГ "Блідар" прийнято рішення розпаювати земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_16 (площею 22,4308 га), НОМЕР_17 (площею 22,1692 га) між головою та 14 членами ФГ "Блідар" для ведення на них товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 46 - 49, т.1)

За заявами позивачів від 26.09.2016 року ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області 26.10.2016 року видало накази №11-10347/14-16-СГ, №11-10348/14-16-СГ, №11-10349/14-16-СГ, №11-10350/14-16-СГ, №11-10352/14-16-СГ, №11-10353/14-16-СГ, №11-10354/14-16-СГ, №11-10355/14-16-СГ, №11-10356/14-16-СГ, №11-10357/14-16-СГ, №11-10358/14-16-СГ, №11-10359/14-16-СГ, №11-10360/14-16-СГ, №11-10361/14-16-СГ, №11-10362/14-16-СГ, якими кожному з позивачів надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, із земель запасу, що перебувають у постійному користуванні громадянки ОСОБА_5, розташованих на території Кіровоградської області Благовіщенського району Шамраївської сільської ради. Орієнтовний розмір земельних ділянок 2,9733 га, у тому числі: 2,9733 га - рілля, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 50 - 64, т.1)

На підставі цих наказів, за замовленням позивачів, інженер - землевпорядник ФОП ОСОБА_16 виготовив проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок членам фермерського господарства "Блідар" у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код згідно КВЦПЗ А. 01.01.) загальною площею 44,6000 га за адресою: Кіровоградська область, Благовіщенський район, Шамраївська сільська рада, за межами населеного пункту. (а.с. 137 - 305, т.1)

Вказані земельні ділянки 24.03.2017 року зареєстровані відділом у Бліговіщенському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у Державному земельному кадастрі за кадастровими номерами: НОМЕР_19, НОМЕР_18, НОМЕР_20 (а.с. 33 - 80, т. 2), а земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_16, НОМЕР_17 перенесені в архів.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок разом із заявами позивачів був поданий ОСОБА_1 на затвердження до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, однак листами від 26.06.2017 року відповідач повідомив заявників про відсутність підстав для задоволення заяви, пославшись на частину 5 статті 116 ЗК України та зазначивши, що право постійного користування ОСОБА_5 цією земельною ділянкою у встановленому порядку не припинено. (а.с. 67, т. 1)

Позивач ОСОБА_1 оскаржив таку відмову до суду, прохаючи визнати її протиправною та скасувати, а також зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області розглянути його заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки членам ФГ "Блідар" у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код згідно з КВЦПЗ А.01.01), загальною площею 44,6000 га за адресою: Кіровоградська область, Благовіщенський район, Шамраївська сільська рада, за межами населеного пункту.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року у справі №П/811/1299/17 позов ОСОБА_1 частково задоволено. Визнано протиправною та скасовано відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок членам фермерського господарства "Блідар" у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , загальною площею 44,6000 га за адресою: Кіровоградська область, Благовіщенський район, Шамраївська сільська рада, за межами населеного пункту, викладену в листі №Б-12366/0-8252/0/6-17 від 26.06.2017 року. (а.с. 68 - 71, т. 1)

Такого висновку суд дійшов, встановивши, що викладені відповідачем у цьому листі мотиви для відмови не містили передбачених ч.13 ст.123 Земельного кодексу України підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Воднораз, суд не знайшов підстав для задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки членам ФГ "Блідар" у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вказавши, що у матеріалах справи відсутні документальні докази приватизації земельних ділянок членами ФГ "Блідар" для ведення фермерського господарства, а також припинення у ОСОБА_5 права постійного користування земельною ділянкою.

У січні 2018 року позивачі знову звернулися до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області за затвердженням проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок їм у власність, на що їх листами від 13.02.2018 року було повідомлено, що вказаний проект землеустрою не відповідає вимогам законів та прийнятих до них нормативно-правових актів. (а.с. 76 - 89, т.1)

Позивачі у червні 2018 року подали доопрацьований проект землеустрою на затвердження до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області разом із відповідними заявами від 01.06.2018 року, пославшись на те, що землекористувач ОСОБА_5 надала згоду на передачу земельних ділянок у приватну власність членам ФГ "Блідар". (а.с. 100 - 114, т.2)

Відповідач листами від 15.06.2018 року повідомив позивачів про відсутність правових підстав для задоволення їхніх заяв, вказавши на невідповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме: відсутні відомості про припинення права користування земельною ділянкою; цільове призначення земельної ділянки не відповідає вимогам частини 1 статті 121 Земельного кодексу України; документацію із землеустрою слід оформити згідно вимог статті 22 Закону України "Про Державний земельний кадастр". (а.с. 115 - 129, т.2)

Не погоджуючись з такими відповідями, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Вирішуючи вказаний спір, суд виходив з того, що згідно з частиною 1 статті 81 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 ЗК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 116 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені у статті 121 ЗК України. Відповідно до частини 1 цієї статті громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частинами 8, 9 статті 118 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина 10 статті 118 ЗК України).

Статтею 50 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені статтею 122 ЗК України.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за №1391/29521, затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру в області.

Згідно з цим Положенням Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (пп.13 п.4 Положення).

Відтак, до повноважень відповідача, як територіального органу Держгеокадастру, належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Кіровоградської області, у тому числі передача таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України.

Як установлено судом, позивачі звернулися до відповідача, будучи зацікавленими в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 44,6 га, що розташована на території Шамраївської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, яка раніше передана позивачці ОСОБА_5 в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства та згодом розділена на 2 земельні ділянки. Позивачі вважають, що відповідно до статті 32 Земельного кодексу України, статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" вони мають право на отримання частин цієї земельної ділянки безоплатно у приватну власність як члени фермерського господарства "Блідар", в порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України для безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України визначає Закон України "Про фермерське господарство".

Відповідно до статті 1 цього Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство, зареєстроване як юридична особа, діє на основі Статуту. У Статуті зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про фермерське господарство" членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім'ї, родичі, які об'єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом).

При створенні фермерського господарства одним із членів сім'ї інші члени сім'ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його Статуту.

Відповідно до статей 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство" надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Статтею 13 Закону України "Про фермерське господарство" передбачений порядок приватизації земельних ділянок членами фермерських господарств.

Відповідно до частин 1, 2, 3 цієї статті члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Дія частин першої та другої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Такі ж норми містяться у статтях 31 ("Землі фермерського господарства") та 32 ("Приватизація земельних ділянок членами фермерських господарств") Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" громадяни України, які до 1 січня 2002 року отримали в постійне користування або оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства, мають переважне право на придбання (викуп) земельних ділянок розміром до 100 гектарів сільськогосподарських угідь, у тому числі до 50 гектарів ріллі, у власність з розстрочкою платежу до 20 років.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що громадяни можуть отримати землі державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному Земельним кодексом України. Фермерське господарство може володіти та користуватися землями своїх членів лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають у власності (а не користуванні) члена фермерського господарства. При цьому, статтею 13 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 19.06.2018 року у справі №816/1920/17, від 14.08.2018 року у справі №818/1530/17, яку суд враховує відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

Матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності площею 44,6 га, що розташована на території Шамраївської сільської ради Благовіщенського (до перейменування - Ульянівського) району Кіровоградської області, у 2001 році надана у постійне користування громадянці ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства. З того часу нею не оформлено на цю земельну ділянку ні право власності, ні право оренди.

Згідно з частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України, прийнятого 25.10.2001 року, який набрав чинності з 01.01.2002 року, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Зі змісту 2 другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Так само не можуть користуватися земельними ділянками на праві постійного користування фермерські господарства.

Пунктом 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Разом з тим, Конституційний Суд України у рішенні від 22.09.2005 року №5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) вказав, що суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом, соціальну спрямованість економіки. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону. Земельний кодекс України є одним із таких законів, норми якого встановлюють підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Цим Рішенням Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення;

- пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року №563-XII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Пунктом 10 Розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" установлено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Отже, виданий ОСОБА_5 державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, реєстрація якого проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент його видачі, є дійсним та підтверджує її право користування цієї земельною ділянкою.

При цьому суд зауважує, що ОСОБА_5 не вправі розпоряджатися цією земельною ділянкою, зокрема погоджувати її передачу у приватну власність членам свого фермерського господарства, оскільки повноваження власника щодо неї здійснює ГУ Держеокадастру в Кіровоградській області. Тож її заява

Частиною 3 статті 407 Цивільного кодексу України визначено, що право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу.

Суд зазначає, що у Верховній Раді України зареєстровані законопроекти №8236 від 05.04.2018 року та №8236-1 від 10.04.2018 року про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо передачі права власності фермерським господарствам на земельні ділянки, надані засновникам таких господарств у постійне користування, довічне успадковуване володіння для створення та/або ведення фермерського господарства (селянського (фермерського) господарства), які зокрема передбачають надання можливості громадянам України - засновникам фермерських господарств або фермерським господарствам отримати безоплатно у власність земельні ділянки, які були надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України. Проте наразі ці законопроекти не прийняті.

Згідно з нормами чинного законодавства, ОСОБА_5 може отримати безоплатно у власність земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю), за рахунок земельної ділянки, яка раніше була надана їй у постійне користування для ведення фермерського господарства, відповідно до частин 1, 2 статті 13 Закону України "Про фермерське господарство". Також вона має переважне право на викуп цієї земельної ділянки за умовами, передбаченими частиною 4 статті 13 Закону України "Про фермерське господарство".

Натомість інші позивачі мають право на отримання земельної ділянки державної та комунальної власності у загальному порядку, визначеному нормами Земельного кодексу України.

Відповідно до пункту "а" частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом статей 116, 118, 121 ЗК України громадянам у межах норм безоплатної приватизації із земель сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися у приватну власність земельні ділянки за такими видами цільового використання та в таких межах:

- для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство (п. "а" ч.1 ст.121 ЗК України);

- для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (п. "б" ч.1 ст.121 ЗК України);

- для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара (п. "в" ч.1 ст.121 ЗК України).

При цьому, у переліку варіантів цільового призначення земельних ділянок, які передаються громадянам в порядку безоплатної приватизації, визначеному у статті 121 ЗК України, не передбачена передача безоплатно у власність громадянам земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Суд вважає, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, як члени ФГ "Блідар", не мають права на безоплатну приватизацію (одержання безоплатно у приватну власність) для ведення фермерського господарства чи для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель державної власності, раніше наданих у постійне користування ОСОБА_5.

Будучи зацікавленими в одержанні безоплатно у приватну власність за рішенням відповідача саме цієї земельної ділянки, ці особи можуть звернутися до відповідача у порядку, установленому статтею 118 ЗК України, із заявою про відведення цієї земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства або для ведення садівництва, в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Крім того, вони можуть придбати цю земельну ділянку у власність на конкурентних засадах з аукціону (глава 21 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Оскільки земельна ділянка площею 44,6 га, що розташована на території Шамраївської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, перебуває на праві постійного користування позивачки ОСОБА_5, виділення цієї земельної ділянки чи її частини іншим фізичним особам можливе лише після припинення права постійного користування цією земельною ділянкою в порядку, визначеному законом.

Згідно зі статтею 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 412 Цивільного кодексу України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку, на який було надано право користування; 3) викупу земельної ділянки у зв'язку із суспільною необхідністю.

Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_5 у 2018 року зверталася до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про припинення права постійного користування вказаною земельною ділянкою. Однак, ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області листами №Б-832/0/-915/0/17-18 від 13.02.2018 року та №Б-3080/0-2801/0/17-18 від 18.04.2018 року заперечило проти задоволення такої заяви ОСОБА_5 (а.с. 72 - 75, т.1). Правомірність цих дій відповідача не є предметом даного спору.

Наразі докази прийняття рішення про припинення права користування ОСОБА_5 земельною ділянкою відсутні.

Оскільки рішенням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки здійснюється також її передача у власність, тож зважаючи на частину 5 статті 116 ЗК України, відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 у затвердженні проекту землеустрою з огляду на неприпинення права користування ОСОБА_5 цією земельною ділянкою.

Однак, відповідач не врахував, що згідно з частинами 1, 2 статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" ОСОБА_5 має право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), за рахунок земельної ділянки, яка раніше була надана їй у постійне користування для ведення фермерського господарства. Згідно з поданим нею проектом землеустрою їй передбачається для відведення у власність земельна ділянка площею 2,9733 га ріллі, за кадастровим номером НОМЕР_18, що розташована на території Шамраївської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту. (а.с. 102, 171, т.1) За цим проектом землеустрою, крім того, згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-10348/14-16-СГ від 24.10.2016 року "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" змінено вид використання земельної ділянки в межах її цільового призначення з виду "для ведення фермерського господарства" на вид "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва". (а.с. 51, т.1)

У разі передачі цієї земельної ділянки у власність позивачці ОСОБА_5 її право користування цією земельною ділянкою припиняється згідно з пунктом 1 частини 1 статті 412 Цивільного кодексу України.

Тому наведені відповідачем у листі №Б-7273/0-4261/0/17-18 від 15.06.2018 року мотиви відмови у задоволенні заяви ОСОБА_5 від 01.06.2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки є необґрунтованими, а відмова у передачі земельної ділянки у власність - протиправною. (а.с. 102, 125, т.1).

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Наведене свідчить, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів захисту прав та інтересів особи, порушених суб'єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення та фактичним обставинам справи.

З'ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивачки ОСОБА_5 та можливість його захисту в обраний нею спосіб, суд дійшов до висновку, що з огляду на визнання протиправною відмови ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у затвердженні проектів землеустрою, викладеної у листі №Б-7273/0-4261/0/17-18 від 15.06.2018 року, порушене право ОСОБА_5 на отримання земельної ділянки у власність має бути відновлено шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути поданий проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_18 та прийняти рішення з урахуванням вимог земельного законодавства.

Суд наголошує, що при повторному розгляді поданого ОСОБА_5 проекту землеустрою відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен врахувати правову оцінку, надану судом обставинам у цій справі.

Суд вважає за доцільне на підставі частини 6 статті 245 КАС України визначити відповідачу розумний строк виконання рішення суду у цій частині - не пізніше 14 днів з дня набрання ним законної сили.

Щодо доводів позову про те, що відповідачем не дотримано вимоги закону щодо форми рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, суд зазначає, що згідно з пунктом 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за №1391/29521, пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру №600 від 15.10.2015 року, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

Отже, наказом оформлюються рішення керівника організаційного або розпорядчого характеру, тобто ті, які стосуються організації роботи установи або оперативного керівництва, або ж які породжують правові наслідки у вигляді встановлення прав, обов'язків чи покладення відповідальності на осіб, стосовно яких вони видані.

Вимог щодо оформлення територіальним органом Держгеокадастру його відмови у затвердженні проекту землеустрою, у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду саме шляхом видання наказу чинне законодавство не містить.

У ході судового розгляду справи доведено правомірність прийнятих відповідачем рішень щодо відмови у задоволенні заяв про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність іншим позивачам - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 - та установлено, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, протиправної бездіяльності не допустив, порушень прав цих позивачів не вчиняв. Натомість ці позивачі не дотрималися порядку безоплатного набуття права власності на земельні ділянки за рахунок земель державної власності. Тому у задоволенні позову за їхніми первісними вимогами про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою та за похідними вимогами про зобов'язання відповідача вчинити дії слід відмовити.

Відповідно до частини 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом кожен з позивачів сплатив судовий збір у сумі 704,80 грн. (а.с. 2). Зважаючи на часткове задоволення позову ОСОБА_5, на її користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору, пропорційно до задоволеної частини вимог, у сумі 352, 40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Оскільки іншим позивачам відмовлено у задоволенні їхніх позовних вимог, тому підстави для присудження їм понесених судових витрат на сплату судового збору відсутні.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_5 АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_6) до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (25030, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26, ) задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність ОСОБА_5, викладену у листі №Б-7273/0-4261/0/17-18 від 15.06.2018 року.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не пізніше 14 днів з дня набрання цим рішенням суду законної сили повторно розглянути поданий ОСОБА_5 проект землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_18 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 відмовити повністю.

Стягнути на користь ОСОБА_5 судові витрати на сплату судового збору в сумі 352, 40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш