Справа № 826/10136/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 листопада 2018 року № 826/10136/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремнійполімер"
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Київській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.11.2017р.,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кремнійполімер" (далі також - позивач, ТОВ «Кремнійполімер») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі також - відповідач, ГУ ДФС у Київській області), в якому просить:

- визнати протиправним наказ відповідача про проведення перевірки від 16.10.2017 року;

- визнати протиправними дії відповідача зі складання Акту перевірки від 23.10.2017 року №5631/10-36-12-08/37495734;

- визнати протиправним та скасувати податкове рішення від 17.11.2017 року № (далі також - ППР).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказ про проведення перевірки від 06.10.2017 року, акт перевірки від 23.10.2017 року та податкове повідомлення - рішення від 17.11.2017 року (далі також - ППР), на думку позивача, прийнято відповідачем без достатньої правової підстави та в порушення діючого законодавства.

Позивач вважає, що наказ про проведення перевірки видано з порушенням приписів податкового законодавства, а саме, за відсутності передбачених законом підстав та з порушенням порядку проведення податкової перевірки; складання акту документальної перевірки є протиправним, через порушення відповідачем порядку проведення документальної перевірки; ППР є протиправним, оскільки воно є наслідком вказаних протиправних, на думку позивача, дій відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач також посилався на постанову Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 року по справі №810/3312/16, якою визнано протиправними дії з проведення перевірки після фактичного узгодження бюджетного відшкодування.

Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 13.08.2018 року. Крім того, судом задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення.

Через канцелярію суду 09.08.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, оскільки вважає позов безпідставним.

Щодо наказу про проведення перевірки від 16.10.2017 року відповідачем зазначено, що оскільки позивач фактично допустив посадових осіб відповідача до проведення перевірки на підставі цього наказу, а отже не використав своє паво не допускати посадових осіб до перевірки, підстави для задоволення позовної вимоги в частині визнання протиправним оскаржуваного наказу відсутні, позаяк наказ від 16.10.2017 року вичерпав свою дію.

Щодо складання оскаржуваного акту перевірки, відповідачем зазначено, що в ході перевірки, проведеної на підставі наказу від 16.10.2017 року, встановлено порушення позивачем податкового законодавства, про що складено оскаржуваний акт перевірки, з огляду на що відповідач вважає, що акт перевірки ним складено у межах повноважень та у відповідності до положень податкового законодавства.

Щодо ППР відповідачем повідомлено, що оскільки перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.4, 200.14 статті 200 Податкового кодексу України, що мало за собою наслідок завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий, травень, червень та серпень 2016 року, відповідачем, на підставі акту перевірки від 26.10.2017 року винесено оскаржуване ППР від 17.11.2017 року №.

В обґрунтування відзиву відповідачем також долучено ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017 року у справі №815/4736/14, обставини справи якої вважає тотожними обставинам справи, що розглядаються у цьому процесі.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У підготовче судове засідання 13.08.2018 року прибули представники сторін.

Судом поставлено на обговорення питання щодо пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду в частинах позовних вимог щодо визнання протиправним наказу відповідача про проведення перевірки, визнання протиправними дії відповідача зі складання акту перевірки, на що представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду, яку обґрунтовано тим, що повідомлення про проведення перевірки з посиланням на наказ про проведення перевірки позивачем отримано 17.10.2017 року, а акт перевірки - 01.11.2017 року. Отже, строк звернення до суду з вимогами про оскарження наказу та дій зі складання акту перевірки сплинув відповідно 17.04.2018 року та 01.05.2018 року, а позивачем подано позов до суду лише 02.07.2018 року.

Водночас, позивачем зазначено, що з аналогічними позовними вимогами він звертався до суду у березні 2018 року, проте позовну заяву повернуто через несплату судового збору (ухвали судді Васильченко І.П. від 02.04.2018 року та від 02.05.2018 року по справі № 826/3632/18). При цьому, по даній справі суд дійшов висновку про поважність причин несплати судового збору.

Отже, на думку позивача, ним вжито усіх залежних від нього дій для вчасного звернення до суду з відповідним позовом. Проте, позов не було прийнято до розгляду з причин, що не залежали від волі позивача, адже згідно з приписів статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) відстрочення оплати судового збору є правом, а не обов'язком суду, яким суд під час звернення позивача до суду із позовом №826/3632/18 цим правом не скористався.

Вирішуючи питання поновлення строку звернення до суду із позовом, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою, абзацом першим частини другої 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З комп'ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Васильченко І.П. від 02.04.2018 року залишено позовну заяву ТОВ «Кремнійполімер», яке звернулося із позовними вимогами до ГУ ДФС в Київській області, без руху. Із змісту ухвали встановлено, що позивачем разом із позовною заявою подано клопотання про відстрочення сплати судового збору. Згідно з приписами статті 133 КАС України, судом ухвалено про сплату судового збору та встановлено п'ятнадцятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.05.2018 року по справі № 826/3632/18 позовну заяву ТОВ «Кремнійполімер» повернуто у зв'язку із не усуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, а саме не сплачено судовий збір.

Позовні вимоги в провадженні №826/3632/18 є ідентичними до тих, що розглядаються в цій справі, а позовну заяву подано позивачем в межах визначеного законом строку - у березні 2018 року. Суд вважає, що позивачем вжито усіх залежних від нього дій для вчасного звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, враховуючи наведені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду доводи, суд дійшов висновку, про визнання причин пропуску позивачем строку звернення до суду поважними та поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог.

Заслухавши позовні вимоги та заперечення відповідача, встановивши необхідність надання відповідачем додаткових доказів, на підставі пункту 3 частини другої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України судом оголошено про відкладення підготовчого засідання на 31.08.2018 року.

Через канцелярію суду 31.08.2018 року позивачем подано відповідь на відзив, в яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

У судове засідання 31.08.2018 року прибули представники сторін. З огляду на те, що відповідачем не виконано протокольної ухвали суду від 13.08.2018 року щодо необхідності надання відповідних доказів, судом попереджено представника відповідача щодо положень статей 45, 145 Кодексу адміністративного судочинства України та повторно зобов'язано відповідача подати до суду витребувані документи із доказами направлення таких документів позивачу.

Судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 24.10.2018 року.

Через канцелярію суду 23.10.2018 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких позицію, викладену у відзиві на позов підтримано.

У підготовче судове засідання 24.10.2018 року з'явилися представники сторін. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 07.11.2018 року.

У судове засідання 07.11.2018 року прибули представники сторін. З огляду на необхідність витребування у відповідача документів, які стали підставою для проведення оскаржуваної перевірки, судом встановлено строк відповідачу до 12.11.2018 року для подання цих документів та оголошено перерву у судовому засіданні до 15.11.2017 року.

Через канцелярію суду від 09.11.2018 року відповідачем подано доповнення до заперечення на відповідь на відзив.

У судове засідання 15.11.2018 року прибули представники відповідача.

Судом повідомлено, що через канцелярію суду 15.11.2018 року представником позивача подано заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представники відповідача, в свою чергу, проти розгляду справи у порядку письмового провадження не заперечували, з огляду на що, на підставі частини четвертої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

В період з 09.10.2017 року по 13.10.2017 року щодо позивача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку. Підставою для проведення перевірки став Наказ ГУ ДФС у Київській області від 06.10.2017 року. При цьому, необхідність проведення позапланової перевірки обґрунтовано приписами п. 78.1.8. Податкового кодексу України. Предметом перевірки є законність бюджетного відшкодування з ПДВ за лютий 2016 року, яка виникла за рахунок декларування від'ємного значення ПДВ, що декларувалося у січні-вересні 2015 року; сума бюджетного відшкодування з ПДВ за травень 2016 року, яка виникла за рахунок декларування від'ємного значення ПДВ, що декларувалося у квітні 2016 року; сума бюджетного відшкодування з ПДВ за червень 2016 року, яка виникла за рахунок декларування від'ємного значення ПДВ у березні 2016 року; сума бюджетного відшкодування з ПДВ за серпень 2016 року, яка виникла за рахунок декларування від'ємного значення ПДВ, що декларувалося у червні-липні 2016 року.

Результати перевірки було відображено у відповідному акті документальної невиїзної перевірки від 23.10.2017 року, яким встановлено порушення позивачем вимог п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4, п. 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України в редакції, чинній на день здійснення перевірки і складання акту, в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за лютий 2016 року, за травень 2016 року, червень 2016 року, серпень 2016 року.

З огляду на зазначену в акті інформацію, підставою для висновків про наявність порушень в частині нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ стала відсутність (ненадання) платником документів, що підтверджують відповідні господарські операції.

30.11.2017 року позивачем в особі представника отримано податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № , складене на підставі акту перевірки від 23.10.2017 року. Зазначеним податковим рішенням позивачеві нараховано штрафні санкції у сумі 6 147 517 грн. за завищення суми бюджетного відшкодування на суму 12 295 034 грн.

Вважаючи проведену відповідачем перевірку протиправною, позивач звернувся до суду.

Оцінивши допустимість і достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі також - ПК України).

Щодо вимоги позивача визнати протиправним наказ відповідача про проведення перевірки від 06.10.2017 року, суд зазначає наступне.

Порядок проведення перевірок органами державної податкової служби визначений ПК України. Так, відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Так, згідно з пп. 78.1.8. п. 78.1 ст. 78 ПК України, приписами якої обґрунтовано оскаржуваний наказ про проведення перевірки, позапланову перевірку може бути призначено, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V ПК України та/або з від'ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

При цьому, порядок узгодження суми бюджетного відшкодування ПДВ; строки та порядок проведення перевірок з цього питання, визначається ст. 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до вимог п. 200.11 ст. 200 (до якої фактично відсилає п. 78.1.8. ПК України) ПК України, контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від'ємного значення, сформованого за операціями:

- за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками;

- з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ані в оскаржуваному акті, ані у відзиві на позов, ані безпосередньо в судовому засіданні відповідачем не надано жодних пояснень з приводу відповідності господарської діяльності позивача зазначеним вище критеріям, так само як і не було подано доказів, які б підтверджували відповідні факти.

Відповідно до п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно п. 200.10 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Відповідно до п. 200.11 ст. 200 ПК України рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.

Граничним терміном отримання податкової декларації за останній період, що перевірявся під час перевірки (серпень 2016 року), є 20.09.2016 року. Отже, камеральну перевірку мало б бути призначено не пізніше 20.10.2016 року.

Як видно з матеріалів справи, наказ про проведення перевірки був виданий 06.10.2017 року, отже, строки здійснення документальної перевірки відповідачем не дотримано.

Пунктом 200.10 ст. 200 ПК України визначено, що сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою контролюючим органом з дня, наступного за днем закінчення терміну проведення камеральної перевірки, у разі якщо камеральна перевірка проведена не була або за результатами проведення перевірки податкове повідомлення-рішення не було надіслано платнику податку у строк, визначений цим Кодексом.

Отже, сума бюджетного відшкодування ПДВ за весь період, що піддавався перевірці - вважається узгодженою контролюючим органом щонайменше з 21.10.2016 року.

Таким чином, судом встановлено, що перевірку призначено за відсутності передбачених п. 200.11 підстав за з порушенням строків, встановлених п. 200.10. та 200.11 ПКУ.

Крім того, відповідачем порушено приписи абз. 2 п. 78.2. ПК України, згідно якого контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Позивачем надано копію акту документальної позапланової виїзної перевірки позивача від 31.05.2016 року з питання правомірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2016 року. Як зазначено в акті перевірки, перевіркою охоплено податкові документи за період по лютий 2016 року, а саме - документи, на підставі яких сформовано бюджетне відшкодування у податковій декларації за лютий 2016 року. Представником відповідача підтверджено цю обставину у судовому засіданні.

Таким чином, призначення та проведення перевірки в частині правомірності відшкодування ПДВ за лютий 2016 року є неправомірним, оскільки це питання вже було предметом попередньої перевірки.

При цьому, відповідачем у відзиві на позов та у судовому засіданні пояснено, що підставою для видання оскаржуваного наказу про проведення перевірки, стало отримання податкової інформації від ГУ ДФС у Запорізькій області, зміст якої полягає у неможливості проведення зустрічної звірки через вилучення документації у контрагента позивача - Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер». Щодо цього твердження відповідача, суд зазначає наступне.

Як зазначено в акті попередньої перевірки позивача від 31.05.2016 року, за наслідками перевірки контролюючий орган не встановив порушень щодо декларування позивачем відшкодування ПДВ за лютий 2016 року. При цьому, в акті перевірки зазначено, що перевірку з цього приводу може бути повторно проведено за умови отримання матеріалів що підтверджують або не підтверджують дані обліку платника.

При цьому, як вбачається з повідомлення ГУ ДФС у Запорізькій області, отриманої відповідачем, відповідачу не було надано жодної інформації, яка свідчила б про підтвердження або не підтвердження даних обліку позивача.

За таких умов, обставини, що зазначені в акті передньої перевірки як такі, що не дозволяють дійти висновку щодо правомірності заявленого до відшкодування ПДВ (відсутність матеріалів зустрічної звірки), не усунуто.

Крім того, суд зазначає, що п.78.2. ПК України забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків. При цьому, законом не передбачено будь-яких виключень з цього правила, як то отримання додаткової інформації тощо.

Зазначені обставини свідчать про відсутність передбачених законом підстав для проведення повторної перевірки щодо правомірності декларування позивачем відшкодування ПДВ за лютий 2016 року.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017 року у справі №815/4736/14 як приклад правозастосовної практики щодо правомірності проведення перевірки за період, який вже перевірявся, за наявності законних підстав, оскільки предметом розгляду по зазначеній відповідачем справі є події, що відбувалися у 2014 році, у той час, як позивач обґрунтовує протиправність проведення повторної перевірки редакцією п. 78.2. ПК України, яка набула чинності згідно із Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи»; із змінами, внесеними згідно із Законом України від 21.12.2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні».

При цьому, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 року по справі №810/3312/16, відповідно до якої перевірка з тих самих питань за лютий 2016 року вже була проведена (акт Броварської ОДПІ від 31.05.2016 року), і висновки Броварської ОДПІ щодо неправомірності відшкодування ПДВ визнано судом неправомірними, зобов'язано Броварську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області підготувати та подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок щодо перерахування на поточний рахунок ТОВ «Кремнійполімер» бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2016 року у сумі 12 000 000 грн.00 коп. Рішення суду ґрунтується на тому, що податковим органом узгоджено відповідне бюджетне відшкодування, оскільки у визначений законом строк контролюючим органом не здійснено передбачені порядком узгодження перевірки. Таким чином, висновки, викладені в акті перевірки позивача від 23.10.2017 року суперечать рішенню суду, що набрало законної сили в частині правомірності заявленого позивачем до бюджетного відшкодування податку на додану вартість в декларації за лютий 2016 року. При цьому, ПК України не передбачено можливість перегляду податковим органом такого узгодження за наслідком інших перевірок, не передбачених порядком перевірки декларування від'ємного значення ПДВ або бюджетного відшкодування податку під час відповідного узгодження.

Що стосується вимоги позивача визнати протиправними дії відповідача зі складання акту перевірки від 23.10.2017 року №5631/10-36-12-08/37495734, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 78.4. ст. 78 ПК України право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно з матеріалами справи повідомлення щодо проведення перевірки з 09.10.2017 року по 13.10.2017 року отримано представником позивача лише 17.10.2017 року, тобто фактично вже після завершення перевірки.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач, не здійснивши належного повідомлення позивача, неправомірно приступив до перевірки. Посилання представника відповідача на те, що ним належним чином виконано обов'язок з повідомлення платника про призначення перевірки, оскільки направилено повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення - не може бути прийнято до уваги, оскільки по-перше, податковим законодавством, як умова проведення перевірки, визначено саме вручення платнику повідомлення про перевірку, а не лише направлення такого повідомлення; по-друге, призначенням рекомендованого листа з повідомлення про вручення адресату є отримання відправником підтвердження про вручення відправлення адресату. За відсутності такого підтвердження відповідач не переконався у отриманні позивачем повідомлення про проведення перевірки та його можливості виконати вимогу про надання документів для такої перевірки.

З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог п. 78.4. ст. 78 ПК України призводить до визнання дій з проведення перевірки незаконними та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічний висновок з цього питання закріплено у постановах Верховного Суду по справах №804/3006/17 і №2а-10864/11/2070.

Окрім порушення відповідачем порядку повідомлення платника про початок проведення перевірки, відповідачем також порушено приписи п. 85.9. ПК України.

Згідно п. 78.7. ст. 78 ПК України, перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Згідно із п. 85.9. ст. 85 ПК України у разі, коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов'язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Згідно Листа ДФС України, від 11.03.2016 року № 5246/6/99-99-22-04-02-15, у разі неможливості проведення перевірки через втрату, пошкодження або дострокове знищення первинних документів, термін проведення перевірки переноситься до дати відновлення та надання документів до перевірки.

В рамках кримінального провадження № 0000320 працівниками Служби безпеки України 31.05.2017 року в ході обшуку у позивача вилучено всю документацію щодо фінансово-господарської діяльності підприємства, а також комп'ютерну техніку. Даний факт підтверджується копією протоколу обшуку, який був наданий суду позивачем. Щодо зазначеної обставини позивач повідомив ДФС України під час процедури адміністративного оскарження податкового повідомлення - рішення. Відповідачем не надано доказів повернення зазначеного майна позивачеві, що підтверджує той факт, що відсутність первинних документів, витребуваних відповідачем у повідомленні про перевірку, фактично унеможливило надання необхідної інформації щодо господарської діяльності підприємства.

За таких обставин відповідач в порядку, визначеному законодавством, а саме - п. 85.9. ПК України, був зобов'язаний перенести терміни проведення перевірки до дати отримання вказаних копій документів або забезпечити доступ до таких документів. Суду не були надані докази отримання відповідачем копій необхідних документів від Служби безпеки України, а отже складання акту в даному випадку відбувалося за обставин, які унеможливлювали проведення документальної перевірки, виключно наслідком якої й може бути складання акту перевірки.

При цьому, як зазначено вище, повідомлення щодо проведення перевірки з 09.10.2017 року по 13.10.2017 року, отримано представником позивача лише 17.10.2017 року, через що останній не мав можливості взяти участь у проведені перевірки та надати документи, відсутністю яких контролюючий орган обґрунтував свої висновки, або повідомити про поважні причини неможливості надання таких документів, а саме - про їх вилучення під час обшуку.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача, який вказує, що за вищенаведених обставин проведення документальної перевірки було неможливе, а дії зі складання акту за наслідками перевірки, терміни якої мали бути перенесені через приписи п. 85.9 ПК України, та право проведення якої у відповідача не виникло в силу приписів п. 78.4 ПК України - не можуть вважатися законними.

Щодо вимоги позивача визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення як наслідок порушення порядку призначення та проведення перевірки, суд дійшов наступного висновку.

У зв'язку із висновком суду щодо неправомірності рішення відповідача про призначення документальної позапланової виїзної перевірки, та неправомірність дій відповідача зі складання акту перевірки, задоволенню підлягають й вимоги позивача про визнання протиправним та скасування податкового рішення відповідача.

Згідно висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 27.01.2015 року по справі №21-425а14, лише дотримання встановлених умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місцем проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Саме невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічний висновок закріплено у постановах Верховного Суду у справах №2а/1570/4582/11 від 16.01.2018 року та №1570/7146/12 від 17.01.2018 року.

Посилання відповідача на те, що позивач втратив право на оскарження наказу про призначення перевірки через те, що допустив представників відповідача до такої перевірки, не може бути прийнято до уваги, оскільки по-перше, суперечить правовим висновкам Верховного Суду, а, по-друге, не підтверджуються доказами по справі, адже матеріали справи не містять доказів допуску позивачем представників відповідача до проведення перевірки. Навпаки, як доведено наявними у справі доказами, позивач не міг здійснити такий допуск через необізнаність про призначення перевірки.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем при здійсненні заходу державного податкового контролю було порушено вимоги пп. 78.1.8 п. 78.1, 78.2, 78.4,78.7 ст. 78, п. 85.9 ст. 85, п.200.11 ст. 200 ПК України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (частина перша статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до пункту 4 резолютивної частини ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2018 року про відкриття провадження у справі задоволено клопотання ТОВ «Кремнійполімер» про відстрочення сплати судового збору. Відстрочено сплату судового збору у розмірі 95 736,75 грн. до ухвалення судового рішення.

З огляду на те, що судом відстрочено сплату позивачем судового збору до ухвалення судового рішення у справі та суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а позивачем не заявлено відшкодування витрат в порядку частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кремнійполімер» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 року №, визнання протиправним наказу Головного управління ДФС у Київській області від 06.10.2017 року за №1813; визнання протиправними дії відповідача зі складання акту перевірки від 23.10.2017 року №5631/10-36-12-08/37495734, задовольнити.

2. Визнати протиправним наказ Головного управління ДФС у Київській області від 06.10.2017 року за №1813 «Про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки ТОВ «Кремнійполімер».

3. Визнати протиправними дії відповідача зі складання акту перевірки від 23.10.2017 року №5631/10-36-12-08/37495734.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року №.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 294, 296, 297 КАС України.

Згідно ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч.5 ст. 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кремнійполімер» (, адреса: 07400, м. Бровари, вул. Залізнична, 14);

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області (, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а).

Суддя Л.О. Маруліна