Справа № 815/2945/18
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2945/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левчук О.А.,

за участю секретаря Балабан М.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІВА" до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 13.03.2018 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що контролюючий орган не вправі актом перевірки встановлювати нереальність чи фіктивність правочинів. Недійсність договору поставки укладеного між СТОВ «Іва» та ТОВ «Сільвер-Буд» прямо не встановлена законом та вказаний правочин не визнавався судом недійсним. Враховуючи приписи ст.. 204 ЦК України договір є правомірним, у тому числі і в частині податкових наслідків, враховуючи право покупця на податковий кредит з ПДВ. Договір поставки укладений між СТОВ «Іва» та ТОВ «Сільвер-Буд» не є фіктивним, тому що правові наслідки, які обумовлювались цим правочином, настали, оскільки господарські операції повністю виконані та належним чином документально оформлені, ТОВ «Сільвер-Буд» поставило СТОВ «Іва» мінеральні добрила, а СТОВ «Іва» прийняло та оплатило товар у повному обсязі та використало його у своїй господарській діяльності. Також, господарські операції між СТОВ «Іва» та ТОВ «Сільвер-Буд» є реальними, відповідають дійсному економічному змісту, спричинили зміну майнового стану СТОВ «Іва», підтверджуються необхідними первинними документами, придбані добрива відповідали якісним показникам та були в повному обсязі використані для сільськогосподарського виробництва. При цьому, наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарських операцій, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов'язаннях платника податків. Таким чином, відсутні правові підстави для позбавлення платника податків права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарських операцій по купівлі товару, у разі, якщо товарно-транспортні накладні, оформленні внаслідок транспортування товару, мають певні недоліки. Крім того, доставка добрив здійснювалась постачальником за його рахунок, а тому доводи ГУ ДФС в Одеській області про те, що СТОВ «Іва» немає жодних документів які містять інформацію про пристосованість транспортних засобів до перевезення небезпечних вантажів та наявність дозволів на транспортування небезпечних речовин є безпідставними та необґрунтованими. При цьому, СТОВ «Іва» не має обов'язку, повноважень та можливості здійснювати контроль за дотриманням контрагентом та його постачальниками податкової дисципліни. Положення податкового законодавства не пов'язують право платника на податковий кредит та витрати з повнотою відображення безпосереднім контрагентом чи контрагентом по ланцюгу постачання у своїй податковій звітності відповідних господарських операцій, з фактичною сплатою такими контрагентами необхідних сум податків до бюджету. Крім того, посилання контролюючого органу на інформацію щодо того, що ТОВ «Сільвер-Буд» є фігурантом декількох кримінальних справ є необґрунтованими, оскільки матеріали досудового розслідування є лише відомостями про джерело тих обставин, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом. При цьому, станом на момент здійснення господарських операцій СТОВ «Іва» з ТОВ «Сільвер-Буд», ТОВ «Сільвер-Буд» був зареєстрований платником ПДВ і мав свідоцтво платника. Таким чином, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 13.03.2018 року № підлягає скасуванню.

Представником Головного управління ДФС в Одеській області до суду надано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначає, що під час перевірки не надано належних документів, що підтверджують якість та походження товарів. У ТТН не заповнено графи щодо виду пакування, тому не відомо як фактично перевозились добрива рідинної форми та чи була необхідність мати спеціалізовані для таких видів перевезень транспортних засобів. Жоден документ не містить інформації про пристосованість транспортних засобів до перевезень небезпечних вантажів та наявність дозволів у перевізника на транспортування небезпечних речовин. Також, зважаючи на значну віддаленість між пунктами навантаження та розвантаження наявність тільки двох водіїв та двох автомобілів не є реальним перевезення протягом однієї доби 284,71 тон мінеральних добрив. Згідно задекларованих даних, наданих до фіскальних органів, ТОВ «Сільвер-Буд» не має жодних складів, територій, приміщень, будь-яких основних засобів чи об'єктів оподатковування взагалі. ТОВ «Сільвер-Буд» зареєстрований платником податку на додану вартість з 01.08.2016 року та у нього відсутні види діяльності пов'язані з виробництвом та торгівлею мінеральними добривами. Інформації про наявність основних фондів, виробничих ресурсів платником податків за 2016-2017 рік не задекларовано, а у штаті працювало 11 осіб. Таким чином, товари, оформлення яких за номенклатурою здійснено на адресу СТОВ «Іва», та які згідно наданих пояснень та первинних документів були використані господарством під врожай 2017 року, має невідоме джерело походження.

Представником позивача надано відповідь на відзив, в обґрунтування якого вказує, що жодним законодавчим актом не передбачено позбавлення права підприємства у формуванні податкового кредиту у зв'язку з неспівпадінням придбаних та реалізованих товарів у контрагента. При цьому, податковий орган не вправі контролювати наявність або відсутність сертифікатів на товар, оскільки повноваження щодо перевірки наявності сертифікатів відповідності належать виключно Державній інспекції України з питань захисту прав споживачів. Посилання на недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних та відсутність інформації та документів про пристосованість транспортних засобів до перевезень небезпечних речовин не є підставою щоб ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Згідно витягу з ЄДР серед видів діяльності, які має право здійснювати ТОВ «Сільвер-Буд» вказано КВЕД 46.75 (Оптова торгівля хімічними продуктами), тому посилання відповідача на відсутність вказаного виду діяльності є безпідставним. Крім того, відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливість реального виконання ними господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договором цивільно-правового характеру, аутсортингу та аустафінгу. Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Отже, відповідачем у відзиві не наведено жодних доводів та доказів, які б спростовували обґрунтування, наведені позивачем в позовній заяві.

Ухвалою суду від 25 червня 2018 року по справі № 815/2945/18 відкрито загальне позовне провадження.

19 липня 2018 року ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження по справі № 815/2945/18 на тридцять днів.

Ухвалою суду від 19 вересня 2018 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 23.03.2005 року проведено державну реєстрацію сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Іва», , за № 1 000085 (а.с. 23-29 т. 1).

Судом встановлено, що фахівцями Головного управління ДФС в Одеській області на підставі направлень від 30.01.2018 року № 529/14-07 та № 530/14-07, на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, наказу ГУ ДФС в Одеській області від 25.01.2018 року № 384 проведена документальна позапланова виїзна перевірка сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Іва», , з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Сільвер-Буд» () за період з 01.03.2017 року по 31.03.2017 року за результатами якої складено та підписано акт перевірки від 19.02.2018 року № 301/15-32-14-07/03767819 (а.с. 49-62 т. 1).

26.02.2018 року сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Іва» до ГУ ДФС в Одеській області подано заперечення на акт перевірки від 19.02.2018 року № 301/15-32-14-07/03767819, за результатами розгляду яких, управлінням надано відповідь, якою висновки акту перевірки залишено без змін (а.с. 63-81 т. 1).

На підставі акту перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 13.03.2018 року № (а.с. 82 т. 1).

Проаналізувавши положення законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами п.п. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі ПКУ) органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75. 1 ст. 75 ПКУ контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпункт 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначає, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПКУ документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Зі змісту акту перевірки від 19.02.2018 року № 301/15-32-14-07/03767819 вбачається, що перевіркою встановлено порушення СТОВ «Іва» п. 44.1 ст. 44, п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ зі змінами та доповненнями, завищено суму від'ємного значення різниці між податковим зобов'язанням та податковим кредитом за березень 2017 року в сумі 538267 грн.

Так, в акті перевірки зазначено, що господарські операції СТОВ «Іва» з ТОВ «Сільвер-Буд» не відбулися в дійсності. Тобто правові підстави для складання (виписки) податкових накладних, первинних документів у ТОВ «Сільвер-Буд» відсутні, та відповідно відсутні правові підстави для їх відображення в регістрах бухгалтерського обліку і фінансовій звітності СТОВ «Іва».

В ході проведення перевірки встановлено укладання договору поставки № 216 від 02.02.2017 року між СТОВ «Іва» та ТОВ «Сільвер-Буд». На виконання умов договору від постачальника отримано податкові та видаткові накладні, суми ПДВ з податкових накладних включено до складу податкового кредиту у декларації з ПДВ за березень 2017 року, податкові накладі зареєстровані у ЄРПН, у яких зазначені 10-значні коди УКТ ЗЕД, що вказує на товари, ввезені на митну територію України. Разом з тим, згідно митних даних за період діяльності у 2016-2017 роках ТОВ «Сільвер-Буд» не здійснювало імпортні операції самостійно або через комісіонерів-посередників. До матеріалів перевірки надано паспорти якості: один на добриво аміачно-нітратне № 286477 від 23.01.17, три на карбамід № б/н з датою документів у березні 2016 року, «технічні характеристики» азотно-фосфорно-калійних добрив № б/н без дати, підписів. Інші документи, що підтверджують якість, походження товарів (сертифікати якості/походження, паспорти якості, тощо), згідно усних пояснень посадових осіб платника податків, відсутні в наявності.

Також зазначено, перевіркою встановлено, що у наданих товарно-транспортних накладних не заповнено графи щодо виду пакування, тобто невідомо як фактично перевозились добрива рідинної форми в т.ч. одночасно, з добривом сухої форми, та чи була необхідність мати спеціалізовані для таких видів перевезень транспортні засоби. Жоден документ не містить інформацію про пристосованість транспортних засобів до перевезень небезпечних вантажів та наявність дозволів у перевізника на транспортування небезпечних речовин. Також, зважаючи на значну віддаленість між пунктами навантаження та розвантаження, наявність тільки двох водіїв та двох автомобілів не є реальним перевезення протягом однієї доби 284,71 тон мінеральних добрив.

Крім того, в акті перевірки від 19.02.2018 року № 301/15-32-14-07/03767819 зазначено, що у ТОВ «Сільвер-Буд» відсутні види діяльності пов'язані з виробництвом та торгівлею мінеральними добривами. Відомості про об'єкти оподаткування за формою 20-ОПП від ТОВ «Сільвер-Буд» не надходили. Інформація про наявність основних фондів, виробничих ресурсів, тощо, платником у 2016-2017 роках не задекларована. Згідно поданої звітності про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів ДФС (форма Д4) за формою 1-ДФ у 1 кварталі 2017 році та у березні 2017 року зокрема працювало у штаті 11 осіб. Таким чином, продавець ТОВ «Сільвер-Буд» в силу відсутності необхідних виробничих ресурсів, основних засобів, складів, не міг самостійно займатися виробництвом мінеральних добрив за номенклатурою виписаних податкових накладних на адресу СТОВ «Іва». При цьому, встановлено повну відсутність придбання мінеральних добрив зазначених у податкових накладних, зареєстрованих на адресу СТОВ «Іва» у інших контрагентів резидентів/ не резидентів України.

Також, згідно інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, встановлено, що ТОВ «Сільвер-Буд» є фігурантом декількох кримінальних справ за ознаками вчинення кримінального правопорушення, як підприємства з ознаками фіктивності, що було учасником схем у формуванні податкового кредит для підприємства - вигодо набувачів, що в свою чергу призвело до ухилення від сплати податків третіх осіб у значних обсягах.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПКУ об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно п. 188.1 ст. 188 ПКУ база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку. У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПКУ передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем. Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних /розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних /розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.11 ст. 201 ПКУ передбачено, що підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є: а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку). У разі використання платниками для розрахунків із споживачами реєстраторів розрахункових операцій касовий чек повинен містити дані про загальну суму коштів, що підлягає сплаті покупцем з урахуванням податку, та суму цього податку, що сплачується у складі загальної суми. Порядок очислення та накопичення реєстраторами розрахункових операцій сум податку встановлює Кабінет Міністрів України; в) бухгалтерська довідка, складена відповідно до пункту 36 підрозділу 2 розділу ХХ цього Кодексу; г) податкова накладна, складена платником податку відповідно до пункту 208.2 статті 208 цього Кодексу та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 року № 996-XIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Так, порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи), регулюється Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, п. 2 Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Згідно п.п. 2.4, 2.5, 2.13, 2.14 п. 2 вказаного Положення, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера або особи, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства, щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів. Керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов'язаної з відпуском (витрачанням) грошових коштів і документів, товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна. Кількість осіб, які мають право підписувати документи на здійснення операцій з видачі особливо дефіцитних товарів і цінностей, бланків суворої звітності, повинно бути обмежено.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.

Судом встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Сільвер-Буд» (постачальник) та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ІВА" (покупець) укладено договір поставки № 216 від 02.02.2017 року (а.с. 113-118 т. 1).

Згідно п.п. 1.1 договору поставки № 216 від 02.02.2017 року постачальник зобовязується передати у власність покупця належний постачальнику товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар від постачальника і оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2 вказаного договору, якість товару повинна відповідати стандартам, технічним умовам та іншій технічній документації, що встановлює вимоги до його якості. Кількість та асортимент кожної партії товару зазначаються в заявці та/або рахунку фактурі. Заявка покупця має бути викладена в письмові формі і пережається постачальнику шляхом безпосереднього вручення бланку замовлення, відправлення його електронною поштою або факсимільним зв'язком. Постачальник протягом однієї доби з моменту отримання замовлення має підтвердити всі умови поставки гляхом направлення по факсу чи електронною поштою такого підтвердження або письмово узгодити із замовником зміни в умовах поставик за відповідним замовленням. Постачальник на основі отриманого замовлення складає рахунок-фактуру і надсилає його покупцю. Зобов'язання сторін по поставці товар увиникають на підставі підтвердженого замовлення постачальником. Рахунок-фактура, виписаний у відповідності до замовлення покупця, в односторонньому порядку зміні не підлягає. Після виставлення рахунку-фактури, коригування ціни в бік збільшення не докупскається.

Згідно п. 3.1, 3.2, 4.1, 4.2 договору поставки № 216 від 02.02.2017 року тара й упаковка товару повинні відповідати вимогаи стандатів та технічним умовам. Постачальник за власний рахунок забезпечує пакування товару, необхідне для його перевезення. Ціна кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунку-фактурі. Розрахунки за цим договором здійснюються покупцем шляхом оплати вартості товару, зазначеного в п. 4.1 цьго договору, але не пізніше десятиденного терміну від дати, зазначеної у видатковій накладній. Датою оплати покупцем отриманого товару вважається дата надходження коштів на рахунок продавця.

Пунктом 6.1 договору поставки № 216 від 02.02.2017 року відвантаження товару за цим договором проводиться постачальником не пізніше 3-х календарних днів з моменту узгодження заявки на товар.

На підтвердження факту виконання договору поставки № 216 від 02.02.2017 року СТОВ «Іва» надані копії видаткових накладних (а.с. 121-123 т. 1), рахунку на оплату (а.с. 117 т. 1), податкових накладних (а.с. 107-112 т. 1), платіжних доручень (а.с. 118-120 т. 1), виписки з рахунку (а.с. 138 т. 1), оборотно-сальдові відомості (а.с. 139-154 т. 1), товаро-транспортних накладних (а.с. 124-137 т. 1).

За наслідками вказаних правовідносин на підставі виписаних податкових накладних позивачем сформовано податкові зобов'язання з ПДВ за 2017 рік (а.с. 100-106 т. 1).

Так, з метою визначення правомірності формування позивачем вказаних показників податкової звітності з податку на додану вартість дослідженню підлягає реальність відповідних господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами. Крім того, оцінці суду підлягають наявність належним чином оформлених первинних документів, які стали підставою для формування показників податкової звітності, використання платником податків придбаних товарів (послуг) в межах господарської діяльності.

Отже, під час дослідження обсягу податкових прав і обов'язків платника за господарською операцією суд не обмежується перевіркою формальної відповідності поданих платником податків документів вимогам податкового законодавства, а оцінює всі докази в сукупності та взаємозв'язку для встановлення дійсного економічного змісту господарської операції.

Разом з тим, надані СТОВ «Іва» документи, складені за результатами проведених операцій з вищезазначеними контрагентами, містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних господарських операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт поставки товарів. Видані контрагентами позивачу податкові накладні зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, а порядок їх заповнення відповідає чинному законодавству.

При цьому, суд також враховує те, що відповідачем не надано доказів визнання недійсним у судовому порядку договору поставки выд 02.02.2017 року № 216, укладеного позивачем з його контрагентом. Виконання позивачем та його контрагентом зобов'язань за договорами підтверджується зібраними по справі доказами.

Посилання відповідача в акті перевірки, в обґрунтування висновків про порушення позивачем податкового законодавства, на інформацію, щодо неподання фінансової звітності, відсутності трудових ресурсів та виробничих потужностей для проведення господарських операцій по ланцюгу постачання, суд вважає необґрунтованими, оскільки ці обставини стосуються не СТОВ «Іва», а його контрагента.

При цьому, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, обумовлених лише посиланням на недостатність у контрагента покупця послуг трудових ресурсів.

Жодною нормою діючого законодавства не передбачено обов`язку платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ними бухгалтерського та податкового обліку.

Крім того, суд зазначає, що жодна норма податкового законодавства не вимагає від платника податків контролювати законність державної реєстрації, видачі свідоцтва платника ПДВ, сплату до бюджету податків та ведення бухгалтерського та податкового обліку своїх контрагентів. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

Так, Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2018 року по справі №815/2946/13-а (№К/9901/4496/18) зазначив, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Також, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємством було одержання позивачем податкової вигоди.

При цьому, в акті перевірки вказано, що на момент складання податкових накладних позивач та його контрагент були зареєстровані як платники податку на додану вартість та мали свідоцтва платника податків на додану вартість.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо того, що у ході перевірки не надані документи, що підтверджують якість, походження товарів (сертифікати якості/походження, паспорти якості, тощо), оскільки документи, які підтверджують якість товарів, за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів СТОВ «Іва», оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам, про що зазначено у акті приймання продукції (товару) за кількістю та якістю.

Аналогічну позиція висловив Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2018 року по справі № 804/16486/15 (№ К/9901/4951/17).

Також, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що у наданих товарно-транспортних накладних не заповнено графи щодо виду пакування, тобто невідомо як фактично перевозились добрива рідинної форми в т.ч. одночасно, з добривом сухої форми, та чи була необхідність мати спеціалізовані для таких видів перевезень транспортні засоби.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 р., товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.6 - 11.9 Правила оформлення документів на перевезення основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладу, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику. У тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної). У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником. Час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження Замовник зобов'язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил. У випадку перевантаження вантажу в процесі його перевезення на інший автомобіль складається акт довільної форми, в якому обов'язково зазначаються реквізити: повна назва власника транспорту та його адреса, прізвище, ім'я та по батькові водія, державний номер автомобіля Перевізника, який здав вантаж, і Перевізника, який його прийняв. Акт складається у двох екземплярах, які підписуються представниками (водіями) обох Перевізників (по одному для кожного). Це зазначається в товарно-транспортній накладній.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовою договору поставки № 216 від 02.02.2017 року, укладеного між СТОВ «Іва» і ТОВ «Сільвер-Буд», а саме п. 4.6, постачальник забезпечує доставку товару за власний рахунок.

Отже, СТОВ «Іва» за умовами договору не здійснювалось організації перевезень товарів, які ним придбавались (місце поставки визначалось умовами договорів). При цьому, позивачем надано до суду копії товарно-транспортних накладних, які приєднано до матеріалів справи та досліджено судом.

В наданих до суду товарно-транспортних накладних зазначена назва автомобільного перевізника, відмітка про отримання товару СТОВ «Іва» також наявні підписи особи, яка прийняла товар безпосередньо. Крім того, як вбачається з Правил перевезення, заповнення графи щодо виду пакування не є обов'язковою.

Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованими посилання перевіряючих в обґрунтування не підтвердження реальності здійснення господарських операцій та такими що спростовуються зібраними по справі доказами, а дефектність документів на транспортне перевезення, що виразилось у відсутності заповнення графи щодо виду пакування не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Реальність господарських операцій по вказаному контрагенту підтверджується дослідженими судом договором, податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, документами які підтверджують оплату товару. Крім того, судом встановлено, що придбаний товар в подальшому був використаний у власній господарській діяльності.

Так, Верховний Суд в постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 815/2578/16 зазначив, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні даних податкового обліку, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Також, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо того, що у ТОВ «Сільвер-Буд» відсутні види діяльності пов'язані з виробництвом та торгівлею мінеральними добривами, оскільки згідно данних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Сільвер-Буд» () в графі «види діяльності», крім іншого визначено - код КВЕД 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами (а.с. 151-156 т. 2).

Стосовно доводів відповідача в обґрунтування висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства на те, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень, міститься інформація, що ТОВ «Сільвер-Буд» є фігурантом декількох кримінальних справ за ознаками вчинення кримінального правопорушення, як підприємства з ознаками фіктивності, що було учасником схем у формуванні податкового кредит для підприємства - вигодонабувачів, що в свою чергу призвело до ухилення від сплати податків третіх осіб у значних обсягах, суд зазначає наступне.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що з огляду на наявність у контрагента документів, що підтверджували його державну реєстрацію, належним чином оформлених документів, в т. ч. первинних, та відсутність інформації про наявність обвинувального вироку щодо директорів підприємств-контрагентів, у позивача були відсутні підстави вважати, що особи, які представляють контрагента, є неповноважними керівниками зазначених юридичних осіб.

При цьому, відомостей про те, що директор ТОВ «Сільвер-Буд» заперечує свою участь у створенні та діяльності даного товариства, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, або вироків відносно вказаної посадової особи контролюючим органом не надано.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань.

Так, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Також, норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

А тому, посилання відповідача в акті перевірки, в обґрунтування висновків про порушення позивачем податкового законодавства, на те, що відповідно до баз даних податкового органу встановлено неподання контрагентами позивача контролюючому органу податкової звітності при реєстрації податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних та неподання контролюючому органу повідомлення про прийняття працівника на роботу, суд також вважає неспроможними з огляду на те, що жодною нормою діючого законодавства не передбачено обов`язку платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ними бухгалтерського та податкового обліку. Вказана інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. А контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03 квітня 2018 року по справі № 820/13380/13-а, від 17 квітня 2018 року по справі № 808/1543/17, від 24 квітня 2018 року по справі № 813/8500/13.

Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява N 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Розглядаючи справу "Інтерспав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

На підставі вищезазначеного суд дійшов до висновку, що викладені фахівцями ГУ ДФС в Одеській області обставини щодо порушення СТОВ «Іва» вимог Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ є безпідставними та спростовуються зібраними по справі доказами.

Відповідно до вимог податкового законодавства України необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Податковий орган, не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем було порушено податкове законодавство, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про порушення позивачем законодавства України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 13.03.2018 року № прийнято ГУ ДФС в Одеській області необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для їх прийняття.

Згідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд вважає, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8074,02 грн., відповідно до оригіналу платіжного доручення № 504 від 13.06.2018 року (а.с. 21 т. 1).

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІВА" " (код ЄДРПОУ , адреса місцезнаходження: 67470, Одеська область, Роздільнянський район, с. Єгорівка) слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8074,02 грн. (вісім тисяч сімдесят чотири гривні 02 копійки).

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІВА" (код ЄДРПОУ , адреса місцезнаходження: 67470, Одеська область, Роздільнянський район, с. Єгорівка) до Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 13.03.2018 року № .

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІВА" (код ЄДРПОУ , адреса місцезнаходження: 67470, Одеська область, Роздільнянський район, с. Єгорівка) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8074,02 грн. (вісім тисяч сімдесят чотири гривні 02 копійки).

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 16 листопада 2018 року

Суддя О.А. Левчук

.