Справа № 2а-8923/12/2670
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2018 року

Київ

справа №2а-8923/12/2670

адміністративне провадження №К/9901/7646/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року (суддя Арсірій Р.О.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року (колегія суддів у складі: Бужак Н.П., Костюк Л.О., Троян Н.М.) у справі № 2а-8923/12/2670 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Деснянського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів,

установив:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі - ГУ МВС в м. Києві), Деснянського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі - Деснянський РУ ГУ МВС в м. Києві) про визнання протиправними та скасування наказів ГУ МВС України в м. Києві від 24 жовтня 2005 року № 601 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та від 31 жовтня 2005 року № 451 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ; зобов'язання ГУ МВС України в м. Києві поновити позивача на роботі та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Вважав, що порушення стосовно нього кримінальної справи не може бути підставою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ до винесення судом обвинувального вироку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2012 року позов залишено без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2013 року зазначену ухвалу скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року мотивувальну частину постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року змінено шляхом виключення з неї посилання як на доказ, що підтверджує вчинення позивачем дисциплінарного проступку, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2010 року та вирок Апеляційного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року стосовно позивача ОСОБА_1, та посилання на статтю 72 Кодексу адміністративного судочинства України як на правову підставу звільнення від доказування; в решті постанову суду залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, представник позивача звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати судові рішення і прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, вважає помилковими висновки судів, з яких вони виходили при вирішенні спору. Зазначає, що згідно з частиною шостою статті 21 Закону України «Про міліцію» звільнення працівника міліції зі служби у зв'язку з обвинуваченням у вчиненні злочину допускається тільки після набуття обвинувальним вироком законної сили. Судами не враховано, що за змістом статті 25 Закону України «Про міліцію» працівник міліції несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність, тоді як до позивача застосовано як дисциплінарну, так і кримінальну відповідальність за одні дії.

ГУ МВС України в м. Києві у запереченнях на касаційну скаргу просить залишити оскаржувані судові рішення без змін як законні й обґрунтовані. Зазначає, що позивача звільнено саме за порушення службової дисципліни.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суди встановили, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та перебував на посаді оперуповноваженого групи карного розшуку 1-го територіального відділу міліції Деснянського РУ ГУ МВС в м. Києві.

За інформацією, яка надійшла до Управління внутрішньої безпеки в м. Києві щодо скоєння на території м. Києва та низки областей України службових та кримінальних злочинів працівниками ОВС м. Києва, вирішено провести службову перевірку.

22 жовтня 2005 року начальником ГУ МВС України в м. Києві затверджено висновок службового розслідування за фактом надзвичайної події, яка сталася у Деснянському РУ ГУ МВС в м. Києві.

В ході перевірки встановлено, що 25 серпня 2005 року працівниками міліції ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 затримано громадян «ОСОБА_9» та «ОСОБА_10». Стосовно громадянина «ОСОБА_10» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сфальсифікували матеріали про його затримання та вилучення у нього опію ацительованого. Громадянина «ОСОБА_9» працівниками міліції було вивезено у лісосмугу, де працівники міліції, у тому числі й позивач, почали з'ясовувати його взаємовідносини з громадянкою ОСОБА_8 та цікавитися її матеріальним становищем з метою отримання від останньої неправомірної вигоди. У подальшому, позивач разом з іншими працівниками міліції неправомірно проникли до квартири громадянки ОСОБА_8 та, застосувавши психологічне і фізичне насилля, отримали від неї кошти у розмірі 2250 доларів США.

За вчинення проступків, несумісних з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ, комісія рекомендувала звільнити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 із ОВС за статтею 64 пункту «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 24 жовтня 2005 року № 601 за вчинення проступків, несумісних з перебуванням на службі в ОВС, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 вирішено звільнити із ОВС за статтею 64 пункту «є» Положення.

Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 31 жовтня 2005 року №451 о/с позивача звільнено з ОВС відповідно у запас Збройних Сил України за статтею 64 пункту «є» Положення (за порушення дисципліни) з 31 жовтня 2005 року.

Поряд з цим судами встановлено, що 17 жовтня 2005 року прокуратурою м. Києва відносно позивача та інших працівників міліції порушено кримінальну справу за частиною третьою статті 28 (вчинення злочину організованою групою), частиною третьою статті 364 (зловживання владою або службовим становищем), частиною другою статті 366 (службове підроблення) Кримінального кодексу України.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року у справі № 11/796/9/2014 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з правомірності звільнення позивача з органів внутрішніх справ, враховуючи встановлену вироком Апеляційного суду міста Києва від 16 вересня 2014 року вину позивача у вчиненні кримінальних правопорушень в період з квітня по вересень 2005 року, та з огляду на часткове визнання останнім своєї вини у вчинених правопорушеннях.

Апеляційний суд вважав помилковими такі мотиви суду першої інстанції, однак погодився із законністю звільнення позивача з огляду на встановлення під час проведення службової перевірки факту порушення ним службової дисципліни та неможливості подальшого проходження ним служби в ОВС.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із такими висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

Відповідно до підпункту «є» пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 29 липня 1991 року №1368-XII (чинного на час виникнення спірних правовідносин), дисципліна в органах внутрішніх справ зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: додержувати законодавства, виконувати вимоги присяги, статутів і наказів начальників; захищати життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань; сумлінно нести службу по охороні громадського порядку; додержувати норм професійної етики, не вчиняти дій, що можуть призвести до втрати незалежності й об'єктивності при виконанні службових обов'язків; з гідністю і честю поводити себе поза службою, бути прикладом у додержанні громадського порядку, утримувати інших від порушень правопорядку.

За змістом статті 26 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення повинно відповідати тяжкості вчиненого проступку і ступеню провини. При визначенні виду і міри покарання беруться до уваги: характер проступку, його наслідки, обставини, за яких його було вчинено, попередня поведінка винного, його ставлення до служби, стаж служби і рівень кваліфікації.

Статтею 27 Дисциплінарного статуту визначалось, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного стягнення і може провадитись за систематичне порушення дисципліни або вчинення проступку, несумісного з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту особи рядового і начальницького складу, на яких накладено дисциплінарне стягнення, не звільняються від притягнення до кримінальної відповідальності, якщо в їх діях є ознаки складу злочину.

Як встановили суди, за наслідками проведеного службового розслідування надзвичайної події, яка мала місце в Деснянському РУ ГУ МВС в м. Києві у 2005 році, комісія виявила факт вчинення ОСОБА_1 проступків, несумісних з його подальшим перебуванням на службі в органах внутрішніх справ, що, відповідно до статті 27 Дисциплінарного статуту, є підставою для застосування до особи рядового і начальницького складу крайнього заходу дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

При цьому, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, підставою для звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ було саме вчинення ним проступків, несумісних з подальшим перебуванням на службі. Та обставина, що службове розслідування проводилось після порушення стосовно позивача кримінальної справи, значення у даному випадку не має, оскільки притягнення особи до кримінальної відповідальності здійснюється в рамках кримінально-процесуального закону, тоді як накладення дисциплінарних стягнень до осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ відбувається відповідно до Дисциплінарного статуту ОВС, Положення № 114.

У зв'язку з цим колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулось відповідно до закону та за наявності на те обґрунтованих підстав.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, судами не враховано положення частини шостої статті 21 Закону України «Про міліцію» (у редакції, чинній на час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності), згідно з якою звільнення працівника міліції зі служби у зв'язку з обвинуваченням у вчиненні злочину допускається тільки після набрання обвинувальним вироком законної сили.

Однак, як було встановлено судом апеляційної інстанції, позивача було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ за порушення дисципліни та вчинення проступку, несумісного з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ, а не з підстав порушення стосовно нього кримінальної справи чи наявності у його діях ознак складу злочину.

Доводи касаційної скарги про те, що до позивача безпідставно застосовано як дисциплінарну, так і кримінальну відповідальність за одні й ті ж дії, Суд вважає необґрунтованими, оскільки особи рядового і начальницького складу, на яких накладено дисциплінарне стягнення, не звільняються від притягнення до кримінальної відповідальності, якщо в їх діях є ознаки складу злочину (стаття 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ).

Отже, суди не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б привести до ухвалення незаконних рішень, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року, змінена постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року, - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року залишити без змін, а касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець