Справа № 800/287/17
Суддя: Саприкіна Ірина Валентинівна
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 800/287/17 (П/9901/162/18)

Провадження № 11-573сап18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

Головуючого судді Князєва В. С.,

судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Сергійчук Л. Ю.,

позивача - ОСОБА_4,

представника Вищої ради правосуддя - Белінської О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (головуючий суддя Олендер І. Я., судді: Бившева Л. І., Гончарова І. А., Шипуліна Т. М., Ханова Р. Ф.) від 17 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом, у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) від 20 червня 2017 року № 1646/0/15-17 «Про відмову у звільненні ОСОБА_4 з посади судді Вищого адміністративного суду України у відставку»;

- зобов'язати ВРП повторно розглянути його заяву від 21 квітня 2017 року про звільнення з посади судді у відставку та прийняти нове рішення з урахуванням рішення суду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 липня 2017 року відкрито провадження в цій справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

На підставі підп. 5 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України позовні заяви та апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої або апеляційної інстанції та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ураховуючи наведене вище, позовну заяву ОСОБА_4 було передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням з підстави порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, як судом першої інстанції, не було досліджено всі докази та неповно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відмовляючи у задоволені позову, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що рішення ВРП від 20 червня 2017 року № 1646/0/15-17 прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України.

ВРП у відзиві на апеляційну скаргу просить у її задоволені відмовити, оскільки Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду прийняв оскаржуване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, Велика Палата Верховного Суду встановила таке.

Президент України Указом від 25 грудня 2004 року № 1540/2004 призначив ОСОБА_4 на посаду судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області вперше, в подальшому його обрано на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва безстроково.

Верховна Рада України постановою від 02 грудня 2010 року № 2763-VIпризначила ОСОБА_4 на посаду судді Вищого адміністративного суду України.

25 квітня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до ВРП із заявою про звільнення його з посади судді Вищого адміністративного суду України у відставку, надавши довідку про роботу на посаді судді, а також іншої діяльності, що дає право на відставку, видану Вищим адміністративним судом України 24 квітня 2017 року та підписану начальником управління кадрової роботи Крукевич О. В.

Згідно цієї довідки вбачається, що стаж роботи ОСОБА_4 на посаді судді, що дає право на відставку з посади судді, становить 20 років 9 місяців 8 днів, у тому числі стаж роботи на посаді судді - 12 років 6 місяців 9 днів, а саме: серпень 1993 - червень 1997 року - навчання в Запорізькому юридичному інституті МВС України; липень 1997 - березень 1998 року - помічник-стажист прокурора Устинівського району прокуратури Кіровоградської області; березень 2000 - листопад 2001 року- помічник прокурора, слідчий прокуратури Устинівського району прокуратури Кіровоградської області; липень 2002 - вересень 2003 року - спеціаліст І категорії, провідний спеціаліст Департаменту законодавства про правосуддя, кримінального і процесуального права та про адміністративну відповідальність Міністерства юстиції України; вересень 2003 - липень 2004 року - навчання в Інституті підготовки професійних суддів при Одеській національній юридичній академії; серпень 2004 - січень 2005 року - головний спеціаліст відділу з питань правосуддя управління з питань правосуддя, кримінального і процесуального права Департаменту законодавства про правосуддя, правоохоронну діяльність та боротьбу зі злочинністю Міністерства юстиції України; січень 2005 - вересень 2007 року - суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області; вересень 2007 - квітень 2010 року - суддя Окружного адміністративного суду міста Києва; квітень 2010 - січень 2011 року - суддя Київського апеляційного адміністративного суду; з січня 2011 року - суддя Вищого адміністративного суду України.

ВРП рішенням від 20 червня 2017 року № 1646/0/15- 17 відмовила ОСОБА_4 у звільненні з посади судді Вищого адміністративного суду України у відставку за відсутностю у позивача необхідного 20-річного загального стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку і за неможливістю зарахувати до такого стажу час роботи ОСОБА_4 у Міністерстві юстиції України (1 року 7 місяців та 14 днів). Результати голосування згідно Протоколу від 20 червня 2017 року № 31 засідання ВРП: «за» - 15, «проти» - 3, «не брали участі в голосуванні» - 0.

Не погодившись з таким рішенням ВРП, ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Судове рішення за наслідками розгляду зазначеного позову є предметом перегляду в апеляційному порядку в цьому судовому засіданні.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та надані на противагу їм аргументи ВРП, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України передбачено, що підставами для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тут і далі - Закон № 1402-VІІІ) суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України.

Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).

Як передбачено у ч. 1 ст. 116 Закону № 1402-VIII, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст. 137 цього Закону, має право подати у відставку.

До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу (ст. 137 Закону № 1402-VIII).

Водночас, відповідно до абз. 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Абзацом 2 ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Судом установлено, що відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4 про звільнення його з посади судді у відставку, ВРП дійшла висновку, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді, зараховується час роботи на посадах у Міністерстві юстиції України, якщо такі посади безпосередньо пов'язані із керівництвом та контролем за діяльністю судів. Водночас, надані ОСОБА_4 докази (лист заступника Міністра юстиції України з питань європейської інтеграції Петухова С. І. від 14 березня 2017 року № 9194/4913-32-17/11) не підтверджують того, що позивач, обіймаючи посади спеціаліста І категорії, провідного спеціаліста Департаменту законодавства про правосуддя, кримінального і процесуального права та про адміністративну відповідальність Міністерства юстиції України з 25 липня 2002 по 17 січня 2003 року, здійснював функції, які безпосередньо пов'язані із керівництвом та контролем за діяльністю судів.

Крім того, у своєму рішенні Рада звертає увагу, що в період роботи позивача у Міністерстві юстиції України з липня 2002 року по вересень 2003 року та з вересня 2003 року по липень 2004 року, Указом Президента України від 27 грудня 2002 року № 1233/2002 (опублікований 17 січня 2003 року) були внесені зміни до Положення про Міністерство юстиції України та виключені повноваження Міністерства юстиції України щодо керівництва та контролю за діяльністю судів, а тому, починаючи з 17 січня 2003 року, ОСОБА_4 не міг виконувати роботу, що не стосувалась повноважень цього Міністерства.

Разом з цим, у листі Міністерства юстиції України від 04 серпня 2017 року № 29513/13674-0-26-17/11, підписаному Першим заступником Міністра юстиції Севостьяновою Н., зазначено, що копії посадових інструкцій ОСОБА_4 надати суду неможливо, оскільки вони не збереглися в матеріалах особової справи позивача.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що у ВРП були відсутні правові підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді період роботи ОСОБА_4 на посадах спеціаліста І категорії, провідного, головного спеціаліста Департаменту законодавства про правосуддя, кримінального і процесуального права та про адміністративну відповідальність Міністерства юстиції України, головного спеціаліста відділу з питань правосуддя управління з питань правосуддя, кримінального і процесуального права Департаменту законодавства про правосуддя, правоохоронну діяльність та боротьбу зі злочинністю Міністерства юстиції України, загальним терміном - 1 рік 7 місяців 14 днів.

Обґрунтовуючи свою позицію, ОСОБА_4 посилався на показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_6, які нібито доводять, що під час періоду роботи у Міністерстві юстиції України до обов'язків позивача відносилось вирішення питань, що стосувались судоустрою, судочинства, статусу суддів, а також інших питань організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, які безпосередньо пов'язані з керівництвом та контролем за діяльністю судів.

Однак, ВеликаПалата Верховного Суду погоджується з твердженням суду першої інстанції, що такі доводи позивача є безпідставними, оскільки згідно з п. 17 - 19 Порядку наявність трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, показання свідків можуть бути підтвердженням виключно того, що дана особа у встановлений період часу дійсно працювала на одному із свідками підприємстві, установі, організації, і не можуть свідчити про характер здійснюваної роботи такої особи.

Посилання скаржника на інші рішення ВРП відносно суддів ОСОБА_11., ОСОБА_12.ОСОБА_13., ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16, яким було зараховано період роботи в органах юстиції, що дає право на звільнення у відставку судді, ВеликаПалата Верховного Суду вважає необґрунтованим з огляду на те, що у цих рішеннях Радою було враховано, як дані щодо періоду роботи та займаних ними посад в органах юстиції, так і письмові докази, що підтверджували здійснення вказаними особами діяльності на посадах, що були безпосередньо пов'язані з діяльністю судів (керівництвом та контролем за діяльністю суддів), та підтвердили наявність у них двадцятирічного стажу роботи, який дає право на відставку судді.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення ВРП від 20 червня 2017 року № 1646/0/15-17 «Про відмову у звільненні ОСОБА_4 з посади судді Вищого адміністративного суду України у відставку» прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на зазначене вище, Велика Палата Верховного Суду вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального права, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, а тому відсутні підстави для його скасування та ухвалення нового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, ВеликаПалата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В. С. Князєв

Суддя-доповідач: І. В. Саприкіна

Судді:

Н. О. Антонюк Н. П. Лященко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич

Л. М. Лобойко О. Г. Яновська