Справа № 826/19953/16
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.

Коротких А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України, Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича про визнання протиправною бездіяльності,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивач, ОСОБА_5, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича, яка полягає у невнесенні пропозиції Прем'єр-міністру України поновити позивача на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015р. у справі №826/13135/14 та Кабінету Міністрів України, яка полягає у непоновленні позивача на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015р. у справі №826/13135/14;

- зобов'язання Міністра юстиції України негайно внести пропозицію Прем'єр-міністру України про поновлення позивача на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015р. у справі №826/13135/14;

- зобов'язання Кабінету Міністрів України негайно внести в найближчий, після набрання законної сили рішенням по даній справі, порядок денний питання щодо поновлення позивача на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015р. у справі №826/13135/14;

- зобов'язання Кабінету Міністрів України негайно прийняти розпорядження про поновлення позивача на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015р. у справі №826/13135/14 та включити його до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2017 року прийнято відмову від адміністративного позову у справі №826/19953/16 в частині позовних вимог про зобов'язання Міністра юстиції України негайно внести пропозицію прем'єр - міністру України про поновлення позивача на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015р. у справі №826/13135/14; зобов'язання Кабінету Міністрів України негайно внести в найближчий, після набрання законної сили рішенням по даній справі, порядок денний питання щодо поновлення позивача на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015р. у справі №826/13135/14 та зобов'язання Кабінету Міністрів України негайно прийняти розпорядження про поновлення позивача на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015р. у справі №826/13135/14 та включити його до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та закрито провадження в цій частині.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправною бездіяльність Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича, яка полягає у невнесенні пропозиції Прем'єр-міністру України поновити ОСОБА_4 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015р. у справі №826/13135/14.

в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представником Міністра юстиції України подано апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Міністра юстиції Петренка Павла Дмитровича скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Міністра юстиції Петренка Павла Дмитровича - відмовити, в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України - залишити без змін. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, не доведено обставин, що мають значення для справи, неповно з'ясовано обставини справи.

17 вересня 2018 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Кабінету Міністрів України на апеляційну скаргу, у якому він підтримує позицію апелянта та просить суд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Міністра юстиції Петренка Павла Дмитровича скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Міністра юстиції Петренка Павла Дмитровича відмовити; в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України - залишити без змін.

17 вересня 2018 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_4 на апеляційну скаргу, у якому позивач підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 174-р від 12 березня 2014 року ОСОБА_4 призначено Головою Державної пенітенціарної служби України.

06 серпня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 683-р «Про звільнення ОСОБА_4 з посади Голови Державної пенітенціарної служби України».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року по справі № 826/13135/14:

визнано протиправними та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 р. №683-р "Про звільнення ОСОБА_4 з посади Голови Державної пенітенціарної служби України", накази Державної пенітенціарної служби України від 14.08.2014 р. №118 о/с та від 15.08.2014 р. №119 о/с;

поновлено ОСОБА_4 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України та стягнено з Державної пенітенціарної служби України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.08.2014 р.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 318-р від 18 травня 2017 року ОСОБА_4 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року поновлено на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України.

Позивач обґрунтовував свою позицію тим, що рішення суду про його поновлення було прийнято 26 березня 2015 року та набрало законної сили в цей же день, а розпорядження про поновлення прийнято лише 18 травня 2017 року, чим було порушеного його права, тому позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність відповідачів.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що у Міністра юстиції до 01 травня 2016 року відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» був обов'язок щодо внесення пропозиції Прем'єр-міністрові України стосовно кандидатури ОСОБА_4 для поновлення його на посаді на виконання судового рішення, невиконання якого свідчить про протиправну бездіяльність.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року по справі № 826/13135/14 визнано протиправними та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 р. №683-р "Про звільнення ОСОБА_4 та поновлено ОСОБА_4 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України.

27 березня 2015 року позивач звернувся до Міністра юстиції України Петренка П.Д. з листом щодо негайного виконання рішення суду від 26 березня 2016 року. До вказаного клопотання було додано копію вказаного рішення (а.с. 86-88, т. 1).

10 квітня 2015 року Окружним адміністративним судом міста Києва був виданий виконавчий лист № 826/13135/14 (а.с. 92, т. 1).

27 квітня 2015 року заступником Міністра юстиції України - керівником апарату Міністерства юстиції України, позивача листом за № С-5930/6 повідомлено, що відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Кабінет Міністрів України призначає на посаду та звільняє з посади за поданням Прем'єр-міністра України керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України (а.с. 89, т. 1).

25 лютого 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50298848, відповідно до якої Кабінет Міністрів України зобов'язано поновити ОСОБА_4 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України (а.с. 92, т. 1).

Згідно з матеріалами справи та поясненнями представника відповідачів ОСОБА_7 у судовому засіданні, за роз'ясненням способу та порядку виконання судового рішення відповідачі не звертались.

12 березня 2016 року Секретаріатом Кабінету Міністрів України листом № 3901/0/2-16 повідомлено Міністерство юстиції України та Державну пенітенціарну службу України про необхідність відповідно до § 146 Регламенту Кабінету Міністрів України внесення пропозиції щодо забезпечення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 р. у справі № 826/13135/14 про поновлення ОСОБА_4 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України у строки та порядку, що визначені законодавством (а.с. 94, т. 1).

Державна пенітенціарна служба України, листом від 25.03.2016 року № 5/3-1184-Тл-2-16 повідомила Секретаріат Кабінету Міністрів України про не надання пропозиції щодо поновлення ОСОБА_4 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України. (а.с. 214-215, т. 1).

У той же час, матеріали справи містять внесення 28.11.2016 року Державною пенітенціарною службою України пропозиції № 5/1-4161-Тл/2-16 Прем'єру міністрів України Гройсману В.Б. щодо розгляду питання про поновлення ОСОБА_4 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України (а.с. 55, т. 1).

Кабінетом Міністрів України було підготовлено проект відповідного розпорядження про поновлення позивача на посаді (а.с.135, т. 1).

Згідно пп. 8 п. 5 витягу з Протоколу засідання Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 року проект розпорядження «Про поновлення ОСОБА_4 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України» було відхилено (а.с. 73-74, т. 1).

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 року № 318-р ОСОБА_4 поновлено на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України (а.с. 160). Підставою прийняття такого розпорядження стало повторне внесення Державною пенітенціарною службою України пропозиції від 16.05.2016 року № 5/1-2034-Тл/217 Прем'єру міністрів України Гройсману В.Б. щодо розгляду питання про поновлення ОСОБА_4 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України (а.с. 194, т. 1).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що доказів надання пропозиції Міністерством юстиції України в особі Міністра щодо забезпечення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 р. у справі № 826/13135/14 про поновлення ОСОБА_4 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України, так само як і будь-якої відповіді на звернення Секретаріату Кабінету Міністрів України від 12.03.2016 року № 3901/0/2-16, матеріали справи не містять.

Позивач оскаржує бездіяльність Міністра юстиції України та Кабінету Міністрів України за період від набрання законної сили рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 року до моменту поновлення його на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України 18.05.2017 року.

У вищезазначений період у законодавстві, яке регулює відповідні правовідносини, відбулися зміни.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 року № 3166-VI (далі - Закон № 3166-VI) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Державна пенітенціарна служба України (ДПтС України), відповідно до п. 1 Положення про Державну пенітенціарну службу України, затвердженого Указом Президента України від 2 липня 2014 р. № 225 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції і який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

Відповідно до п. 10 вказаного Положення, ДПтС очолює Голова, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України, внесеним на підставі пропозицій Міністра юстиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 3166-VI керівник центрального органу виконавчої влади призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України.

Частиною другою ст. 19 Закону № 3166-VI передбачено, що пропозиції Прем'єр-міністрові України стосовно кандидатур для призначення на посаду та звільнення з посади керівника центрального органу виконавчої влади та його заступників вносить міністр, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади.

При цьому, Порядок розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 р. № 298 (далі - Постанова № 298).

Згідно зі статтею 117 Конституції України та частини першої статті 50 Закону України 27.02.2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон № 794-VII), Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Частиною третьою цієї статті, а також положеннями пункту 2 § 30 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 року № 950, (із змінами і доповненнями) встановлено, що акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та кадрових питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Проекти розпоряджень Кабінету Міністрів з кадрових питань готуються в установленому Кабінетом Міністрів порядку (пункт 4 параграфа 32 цього ж Регламенту).

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 298, (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) (із змінами і доповненнями) (далі також - Порядок), керівник центрального органу виконавчої влади, який не входить до складу Кабінету Міністрів України, його перший заступник та заступник призначаються на посаду та звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України.

Подання щодо призначення на посаду та звільнення з посади або погодження призначення на посаду (звільнення з посади) вноситься Прем'єр-міністром України Кабінетові Міністрів України - стосовно керівника центрального органу виконавчої влади, що не входить до складу Кабінету Міністрів України, його першого заступника та заступника, керівника центрального органу виконавчої влади із спеціальним статусом, утвореного Кабінетом Міністрів України, його першого заступника та заступника, першого заступника та заступника міністра, заступника міністра - керівника апарату міністерства, першого заступника та заступників Голови Антимонопольного комітету, Голови Фонду державного майна і Голови Держкомтелерадіо (підпункт 2 пункту 7 Порядку).

Пропозиції Прем'єр-міністрові України щодо кандидатур для призначення на посаду та звільнення з посади керівника центрального органу виконавчої влади, його першого заступника та заступника вносить міністр, який спрямовує та координує діяльність такого органу (абзац третій підпункту 2 пункту 7 Порядку).

З вищевикладеного слідує, що Прем'єр-міністром України розглядається пропозиція щодо кандидатур для призначення на посаду та звільнення з посади керівника центрального органу виконавчої влади міністра, який спрямовує та координує діяльність такого органу і за результатами розгляду має бути прийнято рішення про внесення подання на розгляд Кабінету Міністрів України про призначення або звільнення або відхилено пропозицію міністра.

Тобто, в даному випадку, призначення на посаду та звільнення з посади керівника центрального органу виконавчої влади міністра здійснюється на підставі пропозиції Міністра юстиції України.

Отже, колегія суддів наголошує, що станом на дату прийняття Київським апеляційним адміністративним судом рішення від 26 березня 2015 року ч. 1 ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» мала редакцію, відповідно до якої керівник центрального органу виконавчої влади призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України. А частина друга вказаної статті відповідно - пропозиції Прем'єр-міністрові України стосовно кандидатур для призначення на посаду та звільнення з посади керівника центрального органу виконавчої влади та його заступників вносить міністр, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади.

Зміни до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» було внесено у зв'язку з прийняттям Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016 року.

Тобто, до 01.05.2016 року у Міністра юстиції був обов'язок щодо внесення пропозицій Прем'єр-міністрові України стосовно кандидатур для призначення на посаду та звільнення з посади керівника центрального органу виконавчої влади та його заступників, невиконання якого свідчить про протиправну бездіяльність.

Відтак, посилання у апеляційній скарзі представника Міністра юстиції України на ч. 1 ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», як на обґрунтування в правомірності дій, згідно якої керівник центрального органу виконавчої влади призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за пропозицією Комісії з питань вищого корпусу державної служби, є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовного того, що, враховуючи неподання Міністром юстиції України Прем'єр-міністрові України пропозиції щодо поновлення ОСОБА_4 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України, на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року, яка підлягала негайному виконанню відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, в діях Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича наявна протиправна бездіяльність.

Представник Міністра юстиції України за довіреністю Полець Д.М., посилаючись на норму частини другої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка визначає, що пропозиції Прем'єр-міністрові України стосовно кандидатур для призначення на посаду та звільнення з посади керівника центрального органу виконавчої влади та його заступників вносить міністр, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, зазначає що дана норма застосовується лише в частині кандидатур щодо призначення на посаду, а не поновлення на посаді.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у відповіді на звернення позивача від 27 березня 2015 року щодо негайного виконання рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2016 року, заступник Міністра юстиції безпосередньо посилалась саме на такий механізм поновлення на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України, котрий передбачено статтею 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» (а.с. 89, т. 1).

Окрім того, 12 березня 2016 року Секретаріатом Кабінету Міністрів України листом № 3901/0/2-16 повідомлено Міністерство юстиції України та Державну пенітенціарну службу України про необхідність внесення пропозиції для забезпечення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 р. у справі № 826/13135/14 про поновлення ОСОБА_4 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України у строки та порядку, що визначені законодавством (а.с. 94).

Відтак, заперечення представника Міністра юстиції України, наведені в апеляційній скарзі, щодо застосування механізму, передбаченого ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) лише до процедури призначення нових кандидатів на посади, є необґрунтованими.

Відповідно до статті 383 КАС України щодо визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Колегія суддів звертає увагу, що Міністр юстиції України не був учасником справи № 826/13135/14 про визнання протиправним та скасування розпорядження, наказів, поновлення на роботі, стягнення коштів, визнання дій протиправними.

Отже, в даному випадку, такий спосіб захисту, передбачений ст. 383 КАС України, не міг бути застосованим. Тому твердження апелянта стосовно невірно обраного способу захисту прав, оскільки захист прав позивача у зв'язку з виконанням судового рішення має відбуватись в порядку статті 383 КАС України, а не шляхом пред'явлення нового адміністративного позову, є невірним.

Згідно зі ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України №21-1115во10 від 10 квітня 2012 року, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Отже, під час розгляду справи адміністративної юрисдикції, позивач повинен зазначити, які саме його права або законні інтереси на момент звернення до суду порушено рішенням, діями, бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Згідно з рішенням Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 9901/414/18, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому, захист прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Так, як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року ОСОБА_4 було поновлено на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України. Судове рішення набрало законної сили 26 березня 2015 року.

Однак, поновлення ОСОБА_4 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року відбулось лише 18 травня 2017 року на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України № 318-р.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії у грудні 2016 року. Таким чином, станом на момент звернення позивачем до суду першої інстанції та до поновлення на посаді 18 травня 2017 року права та законні інтереси позивача були порушені.

Відтак, колегія суддів вважає, що посилання апелянта на п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, як на підставу для закриття провадження у справі № 826/19953/16, оскільки позивача було поновлено на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України, є помилковим.

Окрім того, в матеріалах справи відсутнє клопотання Міністра юстиції України про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, на яке в апеляційній скарзі посилається представник Міністра юстиції Полець Дмитро Михайлович, отже, доводи апелянта стосовно пропуску позивачем строку на звернення до адміністративного суду, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. Відповідно до ч. 2 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 257 КАС України).

Справа № 826/19953/16 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України, Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича про визнання протиправною бездіяльності не підпадає під дію частини четвертої вищезазначеної статті.

Відповідно до протоколу судового засідання від 17 квітня 2018 року по справі № 826/19953/16 за участі позивача ОСОБА_4 та представника відповідачів ОСОБА_7, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного провадження (а.с.94, т. 1).

Як вбачається із вищезазначеного протоколу та інших матеріалів справи, жодних усних та/або письмових заперечень стосовно переходу до розгляду справи у порядку спрощеного провадження ні від позивача, ні від відповідачів не надходило, відтак порушення процесуального права у зв'язку з переходом до розгляду справи у порядку спрощеного провадження відсутні.

Колегія суддів наголошує, що нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України закріплено презумпцію обов'язковості остаточного судового рішення, відповідно до якої остаточне судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов'язковому виконанню органами та особами, щодо якого воно звернуто. Невиконання або затримка у виконанні такого рішення може мати місце лише в тих випадках, коли вона обумовлюється обставинами, не залежними від волі органів чи осіб, на яких покладено обов'язок щодо його виконання, та якщо ці обставини знаходяться поза межами їх впливу.

Таку ж позицію висловлює і Європейський суд з прав людини у рішенні від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначив, що «Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.»

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовної вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича, яка полягає у невнесенні пропозиції Прем'єр-міністру України поновити позивача на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015р. у справі №826/13135/14.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст виготовлено 16.11.2018

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Коротких

v