Справа № 2340/4062/18
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року справа № 2340/4062/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 03.05.2018 про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов'язати відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах (за списком №1), починаючи з 10.04.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 08.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

23 жовтня 2018 року відповідачем до суду подано відзив на адміністративний позов, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на відсутність правових підстав для зарахування до пільгового трудового стажу позивача за Списком № 1 періоду роботи на посаді електромонтера з ремонту і монтажу кабельних ліній, оскільки вказана посада передбачена Списком №2.

Розгляд справи по суті відповідно до ч. 3 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розпочато через п'ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі та проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач з 30.11.2000 по 10.11.2002 працював на посаді електромонтера з ремонту і монтажу кабельних ліній 6 розряду централізованої дільниці з ремонту електрообладнання цехів з виробництва аміаку, мінеральних добрив, капролактаму, ІОС ЦЕРС у ВАТ "Азот", з 10.11.2002 по 01.12.2010 працював майстром централізованої дільниці з ремонту електроустаткування цехів з виробництва аміаку, мінеральних добрив, капролактаму, ІОС ЦЕРС у ВАТ "Азот", що підтверджується записами у трудовий книжці позивача БТ-І № 7871846.

Згідно з довідкою про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 31.03.2017 № 73-ВК, позивач працював повний робочий день у ПАТ "Азот" і за період з 30.11.2000 по 09.12.2008 виконував роботи з ремонту і монтажу кабельних ліній у централізованому електроремонтному цеху, роботи з ремонту і обслуговування електроустаткування (централізована дільниця з ремонту електроустаткування цехів з виробництва аміаку, мінеральних добрив, капролактаму, іонообмінних смол) за професією, посадою електромонтер з ремонту і монтажу кабельних ліній, майстер (централізована дільниця з ремонту електроустаткування цехів з виробництва аміаку, мінеральних добрив, капролактаму), що передбачена Списком № 1 п. 8А.1 підрозділу А п. 1 Розділу VIII.

Відповідно до Переліку робочих місць, робота на яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення по списку №1 або №2, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, затвердженого наказом генерального директора ВАТ "Азот" №460-К від 01.06.2000 вказані посади згідно з проведеними атестаціями робочих місць (затверджені наказами №460-К від 01.06.2000 та №619/П-57 від 28.11.2003), у період з 30.11.2000 року по 09.12.2008 року відносились до таких, що передбачають право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1.

У квітні 2017 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області із заявою про призначення йому пенсії за віком по списку № 1 відповідно до п.«а» ст.1З Закону України «Про пенсійне забезпечення".

У відповідь листом від 13.05.2017 № 7798/04 позивачу роз'яснено, що згідно з довідкою від 31.03.2017 №7 5-вк виданої ПАТ «Азот» останній працював з 30.11.2000 по 09.12.2008 електромонтером з ремонту і монтажу кабельних ліній, майстром. У вказаному листі вказано, що ці посади передбачені Списком №1 розділом VIII підрозділом А п.1. Атестація робочих місць була затверджена наказом по підприємству від 01.06.2000 №460-к та від 28.11.2003 №619/11-57. Наказом від 22.09.2008 № 506/11-64 про результати чергової атестації робочих місць право на пенсію за Списком №1 не підтверджено.

Відповідно до цього листа, управлінням також повідомлено позивача, що до пільгового стажу останнього по Списку №1 можна зарахувати тільки період роботи з 30.11.2000 по 21.09.2008, що становить 7 років 9 місяців 23 дня, загальний страховий стаж становить 36 років 1 місяць 25 днів.

У зв'язку з відсутністю у позивача необхідного спеціального стажу роботи (8 років) за списком № 1, який дає право па пенсію на пільгових умовах листом від 13.05.2017 № 7798/04 позивача повідомлено, що прийнято рішення (протокол № 27/2 від 18.04.2017) про відмову йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (за списком № 1).

У подальшому позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою від 22.03.2018 про призначення йому пенсії за віком по списку № 1 відповідно до п.«а» ст.1З Закону України «Про пенсійне забезпечення".

Листом від 06.06.2018 № 27854/03-02 позивачу роз'яснено, що згідно з довідкою від 31.03.2017 №75-вк, виданої ПАТ «Азот» останній працював з 30.11.2000 по 09.11.2002 електромонтером з ремонту і монтажу кабельних ліній, з 10.11.2002 по 21.09.2008 майстром. Посада електромонтера з ремонту і монтажу кабельних ліній передбачена Списком №2 розділом XXXІІІ розділ 905. Наказом по підприємству від 01.06.2000 №460-к дане робоче місце атестоване по Списку №1. Наказом від 28.11.2003 №619/П-57 у зв'язку з відсутністю професії електромонтера з ремонту і монтажу кабельних ліній в Списку №1 і наявністю даної професії в Списку №2, підтверджено право на пільгову пенсію по Списку №2. Наказом від 22.09.2008 №506/П-64 про результати чергової атестації робочих місць право на пенсію за Списком№ 1 не підтверджено.

Також у вказаному листі повідомлено позивачеві, що йому до пільгового стажу по Списку №1 можна зарахувати тільки період роботи з 10.11.2002 по 21.09.2008, що становить 5 років 10 місяців 13 днів.

Відповідно до листа від 06.06.2018 № 27854/03-02, у зв'язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи (7 років) за списком № 1, який дає право на пенсію на пільгових умовах, відповідачем прийнято рішення (протокол № 2646 від 03.05.2018) про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (за списком № 1).

Не погодившись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно з нормами статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з нормами статті 114 зазначеного Закону право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п. А1. Розділу VIII. "ХІМІЧНЕ ВИРОБНИЦТВО" відповідно до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 (в редакції чинній до 16.01.2003) до Списку № 1 належать робітники, майстри і старші майстри, механіки і енергетики цехів, зайняті на ремонті, профілактиці і обслуговуванні технологічного обладнання і електрообладнання (крім контрольно-вимірювальних приладів і вентиляції), комунікацій, дегазації.

Згідно з пп. 8А.1 Розділу VIII. "ХІМІЧНЕ ВИРОБНИЦТВО" Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 (в редакції чинній з 16.01.2003 по 03.08.2016) до Списку № 1 робітники, майстри і старші майстри, механіки та енергетики цехів, зайняті ремонтом, профілактикою та обслуговуванням технологічного устаткування та електроустаткування (крім контрольно-вимірювальних приладів і вентиляції), комунікацій, дегазації виробничої каналізації і тунелів у перелічених виробництвах та структурних підрозділах робітники, майстри, старші майстри, механіки та енергетики цехів і дільниць, зайняті ремонтом, профілактикою та обслуговуванням виробничої каналізації і тунелів у цехах, відділеннях і на дільницях виробництва продукції, зазначеної у пункті 1 підрозділу "А" цього розділу.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації, що затверджений Постановою КМУ №442 від 01.08.1992 року, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 4 і (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

У період, коли позивач обіймав на ВАТ "Азот" посади електромонтера та майстра централізованої дільниці з ремонту і монтажу кабельних ліній централізованої дільниці з ремонту електроустаткування цехів з виробництва аміаку, мінеральних добрив, капролактаму, іонообмінних смол на вказаному підприємстві проводилась атестація робочих місць.

Так, відповідно до проведених атестацій робочих місць, затверджених наказами №460-К від 01.06.2000 та №619/П-57 від 28.11.2003 ці посади у період з 30.11.2000 року по 09.12.2008 року відносились до таких, що передбачають право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1.

Наказом від 22.09.2008 № 506/11-64 про результати чергової атестації робочих місць право позивача на пенсію за Списком №1 не підтверджено.

Вказані обставини визнавались управлінням Пенсійного фонду України у травні 2017 року при первинному зверненні позивача щодо призначення пенсії за віком по списку №1.

Однак, при повторному зверненні позивача у березні 2018 року відповідач відмовив у призначенні такої пенсії, посилаючись на те, що посада електромонтера з ремонту і монтажу кабельних ліній передбачена Списком № 2 розділом ХХХІІІ.

Повідомлюячи позивача про прийняте рішення за результатами розгляду його заяви посадовою особою відповідача у листі від 06.06.2018 № 27854/03-02 зазначено, що позивач з 30.11.2000 по 09.11.2002 працював електромонтером з ремонту і монтажу кабельних ліній, з 10.11.2002 по 21.09.2008 - майстром, наказом від 28.11.2003 №619/П-57 у зв'язку з відсутністю професії електромонтера з ремонту і монтажу кабельних ліній в Списку №1 і наявністю даної професії в Списку №2, підтверджено право на пільгову пенсію по Списку №2. Наказом від 22.09.2008 №506/П-64 про результати чергової атестації робочих місць право на пенсію за Списком № 1 не підтверджено.

Разом з цим, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем залишено поза увагою той факт, що позивач з 10.11.2002 по 01.12.2010 обіймав посаду майстра централізованої дільниці з ремонту електроустаткування цехів з виробництва аміаку, мінеральних добрив, капролактаму, ІОС ЦЕРС, яка відповідно до наказу № 619/П-67 від 28.11.2003 була віднесена до списку № 1.

Отже, суд висновує, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки прийнято всупереч фактичним обставинам справи та без врахування того, що станом на той час коли позивач обіймав посади електромонтера з ремонту і монтажу кабельних ліній, майстра централізованої дільниці з ремонту електроустаткування цехів з виробництва аміаку, мінеральних добрив, капролактаму, чинним законодавством України було віднесено ці посади до списку № 1.

Дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах при повторному зверненні без врахування свого попереднього рішення в частині визнання права позивача на зарахування до пільгового стажу по Списку № 1 періоду роботі з 30.11.2000 по 21.09.2008, що становить 7 років 9 місяців 23 дні, свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає необґрунтованою відмову відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 30.11.2000 по 21.09.2008.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 03.05.2018 про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах, оформленого протоколом № 2646 від 03.05.2018 є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

А тому з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, суд висновує про необхідність скасування вказаного рішення.

Щодо позовної вимоги зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах (за списком №1), починаючи з 10.04.2018, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Разом з тим, враховуючи положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов'язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов'язання вчинити певні дії.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зважаючи на те, що судом встановлено неправомірність оскаржуваних дій відповідача, та наявність у позивача необхідного спеціального стажу роботи (7 років 9 місяців 23 дні) суд висновує про необхідність зобов'язати відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1, що є належним способом захисту та поновлення порушеного права позивача.

Суд враховує, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, а так як, позивач народився 10.04.1965 року, а за призначенням пенсії звернувся 22.03.2018, тому остання має бути призначена відповідачем з 11.04.2018.

З урахуванням наведеного, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до вимог ч. 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2 ,6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (18001, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ідентифікаційний код 21366538) про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, оформлене протоколом № 2646 від 03.05.2018.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах (за списком №1), починаючи з 11.04.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07.11.2018.

Суддя С.О. Кульчицький