Справа № 819/966/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/238/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року, ухвалене суддею Білоус І.О. у м.Тернополі в порядку письмового провадження, у справі №819/966/17 за адміністративним позовом Головного управління ДФС в Тернопільській області до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2017 року позивач - Головне управління ДФС в Тернопільській області звернувся до суду із позовом до відповідача - фізичної особи ОСОБА_1, у якому просив стягнути податковий борг в розмірі 42434,17 грн, в тому числі військовий збір - 2625,20 грн (основний платіж - 2100,16 грн, штрафна санкція - 525,04 грн) на р/р 0002, код одержувача 37977726, МФО 838012, код бюджетної класифікації 11011000; податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування - 39808,97 грн (основний платіж - 27393,18 грн, штрафна санкція - 6848,30 грн, пеня - 5567,49 грн) на р/р 0002, код одержувача 37977726, МФО 838012, код бюджетної класифікації 11010500.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно довідки про наявність податкового боргу станом на червень 2017 року за відповідачем рахується заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами в сумі 42434,17 грн (основний платіж 29493,34 грн, штрафна санкція - 7373,34 грн, пеня - 5567,49 грн).

Заборгованість по податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування виникла внаслідок несплати грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 14.11.2016 №, прийнятого на підставі акту перевірки від 27.10.2016 №4208/19-18-13-02-23/.

Заборгованість по військовому збору виникла внаслідок несплати грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 14.11.2016, прийнятого на підстві акту перевірки від 27.10.2016 №4208/19-18-13-02-23/.

Дані рішення платником не оскаркаржувались ні в адміністративному, ні в судовому порядку. Відповідачу виставлялась податкова вимога №47-17 від 14.03.2017, з часу виставлення якої податковий борг платника не переривався.

Відтак, внаслідок несплати узгоджених сум грошових зобов'язань, у відповідача виник податковий борг в сумі 42434,17 грн, що підлягає стягненню державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження на виконання рішення суду про стягнення податкового боргу.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що відповідачем не спростовано доводів адміністративного позову та не надано доказів сплати заборгованості, наявність і безперервність якої підтверджується розрахунком податкового боргу, податковою вимогою. Заборгованість виникла в результаті несплати грошових зобов'язань за податковими повідомленнями-рішеннями, які відповідачем не оскаржувались.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова прийнята судом виключно на підставі довідки про наявність податкового боргу станом на червень 2017 року, не дослідивши в повному обсязі письмові докази, не здійснивши реального обрахунку заборгованості, не нададавши оцінку правомірності нарахування такої заборгованості на підставі первинних документів, не застосувавши строків позовної давності, не залучивши третьою особою без самостійних вимог «Укрсоцбанк», оскільки борг в даному випадку нарахований у зв'язку з кредитним договором №10-29/6395 від 14.04.2008 та додатковими договорами до нього про опцію 50/50, анулювання чи внесення змін до договору кредиту.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Тернопільській області на підставі акта перевірки №4208/19-18-13-02-23/ від 27.10.2016 було прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 14.11.2016 та № від 14.11.2016.

Заборгованість по податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування виникла в результаті несплати грошового зобов'язання, нарахованого податковим повідомленням-рішенням № від 14.11.2016.

Заборгованість по військовому збору виникла в результаті несплати грошового зобов'язання, нарахованого податковим повідомленням-рішенням № від 14.11.2016.

У зв'язку з несплатою ОСОБА_1 сум грошових зобов'язань в установлені законодавством строки, згідно наданих позивачем розрахунків (а.с. 9,10) станом на 08.06.2017 за ОСОБА_1 обліковується податковий борг за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 39808,97 (основний платіж - 27393,18 грн, штрафні санкції - 6848,30 грн, пеня - 5567,49 грн) та за платежем - військовий збір - в сумі 2625,20 грн (основний платіж - 2100,16 грн, штрафні санкції - 525,04 грн ), а тому відповідно до пп.87.11 ст. 87 Податкового кодексу України орган стягнення звернувся до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена до стягнення сума заборгованості є узгодженою та являється несплаченим у встановлені строки податковим боргом відповідача перед бюджетом, що підлягає стягненню.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України визначено обов'язок щодо сплати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Так, пунктом 16.1 статті 16, пунктом 36.1 статті 36, пунктом 38.1 статті 38 ПК України передбачено, що платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом; податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах у 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого погодження.

В розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з підпунктом 129.1.1. пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України пеня нараховується після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу.

Статтею 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Із матеріалів справи слідує, що у зв'язку із несплатою узгоджених податкових зобов»язань, відповідачу надіслано податкову вимогу №47-17 від 14.03.2017. Судом встановлено, що з часу виставлення податкової вимоги податковий борг платника не переривався.

Згідно з п. 87.1 ст.87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти.

Будь-яких доказів у підтвердження погашення вказаного податкового боргу відповідачем на розгляд суду не надано.

Орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження (п. 87.11 ст. 87 ПК України).

З урахуванням викладеного, норми статей 95 - 99 Податкового кодексу України можуть застосовуватися до процедури стягнення податкового боргу з фізичних осіб лише в тій частині, що не суперечить вимогам пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України.

З аналізу наведених норм слідує, що процедура стягнення податкового боргу з фізичної особи може ініціюватися виключно через звернення органу стягнення з відповідним позовом. При цьому окремі процедури стягнення коштів за податковим боргом та продажу майна, що перебуває в податковій заставі, не застосовуються, а виконання рішення суду про стягнення податкового боргу з фізичної особи - платника податків здійснюється не податковими органами, а державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Водночас колегія суддів вважає безпідставними покликання скаржника на те, що в межах спірних правовідносин дослідженню підлягають питання правомірності прийнятих позивачем податкових повідомлень-рішень, несплата нарахованих грошових сум зобов'язань за якими спричинила утворення податкового боргу, оскільки зазначені податкові повідомлення рішення ОСОБА_1 у встановленому податковим законодавством порядку та строки не оскаржувались, що має наслідком виконання платником визначених податкових зобов'язань. Відтак визначені суми грошових зобов'язань у розумінні пп. 14.1.175 п. 14.1 ст.14 ПК України є податковим боргом, який підлягає стягненню за рішенням суду в порядку, визначеному п. 87.11 ст. 87 ПК України.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що факт наявності у відповідача податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування та військового податку на загальну суму 42434,17 грн є доведеним, тому позовні вимоги щодо стягнення суми податкового боргу є правомірними та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі №819/966/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Постанова складена в повному обсязі 16.11.2018.