Справа № 2340/4229/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4229/18 Головуючий у І інстанції - Гайдаш В.А.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про відкриття виконавчого провадження від 02 жовтня 2018 року з примусового виконання постанови від 12 вересня 2018 року за № 39805064 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 108481 грн. 90 коп.

В обґрунтування вимог зазначено, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 02 жовтня 2018 року, на думку Позивача, є протиправною, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору від 12 вересня 2018 року не підвідомча виконанню відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Також, Позивач зазначив, що стягувачем в оскаржуваній постанові зазначено відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, тобто є роботодавцем державного виконавця, що здійснює примусове виконання постанови від 12 вересня 2018 року за № 39805064 про стягнення з позивача виконавчого збору, тому в силу вимог ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не може виконувати вищевказане рішення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмолено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що оскаржувана постанова про стягнення з ПАТ «Черкасиобленерго» виконавчого збору в сумі 108 481, 90 грн. повинна була бути направлена на виконання за підвідомчістю до Центрального відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, а уже державний виконавець останнього відділу після отримання інформації про наявність зведеного виконавчого провадження у Відділі ДВС відносно ПАТ «Черкасиобленерго» застосовує норми Інструкції щодо підвідомчості виконавчих документів та передає виконавче провадження до Відділу ДВС.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Згідно ч. 7 ст. 287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 27.09.2013 року № 04/03/5026/492/2011 головним державним виконавцем 13.09.2013 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №39805064 про стягнення з позивача на користь ДП «Енергоринок» трьох процентів річних в сумі 185353 грн. 78 коп. та інфляційних в сумі 899465 грн. 20 коп.

12 вересня 2018 року Відповідачем на підставі ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 108 481 грн. 90 коп. у виконавчому провадженні № 39805064.

02 жовтня 2018 року Відповідачем відкрито виконавче провадження № 57325630 з примусового виконання постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 12 вересня 2018 року за № 39805064 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 108 481 грн. 90 коп.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що постанову про стягнення виконавчого збору виконує той державний виконавець, який виніс вказану постанову та здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, за приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закону № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII на виконавця покладено обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини 3 статті 18 цього ж Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

При цьому, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 5 Закону № 1404-VIII державний виконавець, приватний виконавець (далі - виконавець) не може виконувати рішення, якщо боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем.

За приписами статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом, (ч. 3 ст. 40 вказаного Закону).

Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця від 02 жовтня 2018 року приєднано виконавче провадження № 57325630 за оскаржуваною постановою до зведеного виконавчого провадження № 33134968, яке веде Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Таким чином, постанову про стягнення виконавчого збору виконує той державний виконавець, який виніс вказану постанову та здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що посилання Позивача на те, що постанова про стягнення виконавчого збору від 12 вересня 2018 року не підвідомча виконанню саме Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, є необґрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький