Справа № 766/5376/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 766/5376/18

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Дорошинська В.Е.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Гриневича Данила Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до інспектора Управління патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 22 березня 2018 року серії АР №235218 та про закриття провадження в даній адміністративній справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтування позовних вимог зводиться до наступного.

По - перше, на думку позивача, був відсутній факт вчинення ним адміністративного правопорушення, про що свідчить відсутність належних доказів.

По - друге, з боку суб'єкта владних повноважень були допущені порушення процедури розгляду справи.

І на останньому, на чому наполягав позивач, це порушення норм матеріального права, що виразилось у відсутності в постанові по справі про адміністративне правопорушення відомостей про місце вчинення адміністративного правопорушення.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 червня 2018 року позов був задоволено частково.

Суд скасував постанову серії АР № 235218 від 22.03.2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП в розмірі 425,00 грн.

У задоволенні вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд відмовив.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вина позивача є недоведеною.

Далі, суд дійшов висновку, що інспектора Управління патрульної поліції, незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, не дав позивачу можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило, на думку суду першої інстанції, виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Так, не було підготовки до розгляду справи, оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи.

Поряд з цим, як вважав суд, інспектора Управління патрульної поліції проігнорували вимоги ч.2 ст.33 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції зазначив, що адміністративному суду не підвідомчі справи по розгляду по суті справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, тоді як згідно положень ст.ст. 247, 284 КУпАП закриття провадження є одним з можливих рішень за результатом розгляду справи по суті.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, Управління патрульної поліції в Одеській області оскаржило його, вважаючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, зроблені висновки, що не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про помилковість висновків суду першої інстанції, про відсутність належних доказів щодо порушення позивачем Правил дорожнього руху, оскільки засобами відеозйомки був зафіксований проїзд позивача на заборонний сигнал світлофора.

До того ж, апелянт стверджує про помилковість висновків суду про порушення інспектором Управління патрульної поліції процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, оскільки положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року внесено зміни до ст. 258 КУпАП щодо скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Присутні, також, в апеляційній скарзі аргументи суб'єкта владних повноважень про неправильний висновок суду першої інстанції про наявність в діях інспектора Управління патрульної поліції порушення вимог ч.2 ст.33 КУпАП.

Обґрунтовуючи дані аргументи, апелянт наголосив, що вказана норма не враховується у випадках накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Апелянт належним чином повідомлений про розгляд справи, просив її слухати без участі представника.

Позивачу тричі направлялась апеляційна скарга разом з повістками до суду за адресою, яка вказана ним в матеріалах справи, однак поштові конверти повертаються з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У зв'язку з цим, суд апеляційної інстанції здійснював виклики позивача до судового засідання за телефоном вказаним останнім в матеріалах справи.

Відповідно до ч.11 ст.126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Отже, враховуючи, що учасники справи повідомлені належним чином про розгляд справи, але в судове засідання не з'явились, відповідно до статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та додержання норм матеріального і процесуального права, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.

Встановлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини справи, свідчать про наступне.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії АР №235218 встановлено, що 22.03.2018 року, приблизно о 21 годині 05 хвилин ОСОБА_1, керуючи автомобілем Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по автодорозі Одеса - Мелітополь - Новоазовськ і в районі комплексу будівель ПАТ «Північтранс».

Автомобіль патрульної поліції їхав за автомобілем позивача та вів візуальне спостереження за дотриманням учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, при цьому, посадовими особами поліції велась відеозйомка.

Під час подання світлофором сигналу, що забороняє рух, не зупинився у місці визначеному п.8.10 Правил дорожнього руху (стоп - лінія) та здійснив подальших рух на заборонений сигнал світлофора (виїхав на перехрестя), чим порушив п. 8.7.3 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

Позивач був зупинений інспектором роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Гриневичем Д.О. для з'ясування причин порушення Правил дорожнього руху та для вирішення питання щодо притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Обставини порушення позивачем п.8.10 та п.8.7.3 Правил дорожнього руху підтверджуються відеозаписом.

За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідачем була прийнята постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 425 грн.

Позивача було ознайомлено зі змістом спірної постанови та надано її копію.

Суд першої інстанції, не досліджуючи докази, що були надані Управлінням патрульної поліції, зробив неправомірний висновок, що в порушення ст. 77 КАС України, відповідач як суб'єкт владних повноважень не доказав правомірність прийнятого ним рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Понад те, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що суб'єкт владних повноважень, приймаючи рішення, діяв всупереч ст. 19 Конституції України, начебто не на підставі, не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таких висновків, суд апеляційної інстанції дійшов, ураховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п'ятої статті 14 Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

При оформленні поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, вони користуються вимогами КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху.

Згідно частини другої статті 122 КУпАП, зокрема, проїзд на заборонний сигнал світлофора тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, про порушення правил дорожнього руху, частини перша, друга і третя статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

За змістом статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Отож, позиція суду першої інстанції, що порушення інспектором Патрульної поліції при накладенні стягнення вимог ст. 33 КУпАП не заснована на нормах матеріального права, які встановлюють, що дана стаття не застосовується до спірних правовідносин.

Далі слід зазначити, що у відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Аналіз положень частин першої - третьої статті 258 КУпАП дає підстави для висновку, що їх дія поширюється:

1) на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті;

2) у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі;

3) на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, в тому числі, передбаченого статтею 122 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов'язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Отже, перелічені вище законодавчі норми спростовують доводи суду першої інстанції про обов'язок відповідача, у випадку незгоди позивача із вчиненим адміністративним правопорушенням складати протокол.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивач здійснював рух транспортного засобу на червоний сигнал світлофора, чим порушив пункт 8.7.3 Правил дорожнього руху.

Відповідно до вказаного пункту червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

На думку суду апеляційної інстанції, порушення позивачем пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху підтверджується відеозаписом та фотозйомкою, що є належними доказами.

Доводи позивача про те, що ним не здійснювався рух на червоний сигнал світлофора і це виключно суб'єктивний умовивід інспектора Патрульної служби, нічим не підтверджуються, а тому не можуть братися до уваги.

Відповідно до статті 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Колегія суддів вважає, що відповідач, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням дійшов правомірного висновку про наявність в діях позивача порушення пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції, що Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, на яке є посилання в судовому рішенні, приймалось до внесення зазначених вище змін у статтю 258 КУпАП, а тому не може застосовуватися у цих правовідносинах.

Поряд з цим, слід вважати правильним зауваження апелянта про те, що Верховним судом з приводу даної категорії справ у численних рішеннях зроблені правові висновки, зокрема про те, що під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, в тому числі, передбаченого статтею 122 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов'язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Водночас, суд першої інстанції, всупереч ч.5 ст.242 КАС України при прийнятті спірного рішення не врахував наведені вище висновки при виборі та застосуванні норм права.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, є підстави, відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України, для скасування судового рішення та прийняття нового - про відмову в задоволенні позову.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ.

Згідно з частиною третьою статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Отже, нормами КАС України не передбачено можливості оскарження в касаційному порядку судових рішень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 червня 2018 року - скасувати.

Ухвалити у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Гриневича Данила Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення нове рішення - про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 15.11.2018 року.