Справа № 522/21957/16
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/21957/16

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Науменко А.В.
Місце та час укладення судового рішення « 17:08», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 16.08.2018 р.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2018 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

17.11.2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №322 від 27.10.2016р. «Про скасування розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.01.2015р. №15р «Про впорядкування адреси та затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об'єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Чорноморського козацтва, 100 у м. Одесі, з подальшим встановленням нумерації, щодо: приведення у відповідність адреси об'єкту нерухомого майна - нежитлових приміщень спортивно-човнової станції Причал 193 та вважати їх за адресою м.Одеса, вул.Чорноморського козацтва, 100/2; затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об'єкту нерухомого майна і встановлення нумерації новоутвореним об'єктам, які належать Громадської організації «Причал № 193 «Ярмарочна»». Серед іншого, вирішено питання щодо присвоєння адреси, на об'єкт нерухомості позивача - ОСОБА_1 на підставі довідки адресного бюро м.Одеси від 24.11.2014р. №57942/1 - м.Одеса, вул.Чорноморського козацтва, буд.100/2, нежитлове приміщення №35. /т.1 а.с.3-7/

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16.08.2018р. закрито провадження у справі в порядку п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт посилається на те, що оскільки отримання колишнім власником житлового приміщення Громадською організацією «Причал №193» рішення про впорядкування адреси та затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об'єкту нерухомого майна має ознаки адміністративної послуги, тому даний спір про скасування рішення з надання адміністративної послуги слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні ч.1 ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв'язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Таким чином, підставами для визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов'язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Підставами для визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов'язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Законний інтерес, якщо його порушує суб'єкт владних повноважень, може бути предметом судового захисту в порядку адміністративного судочинства. Під час розгляду справи суд з'ясовує, які саме фактичні обставини зумовлюють існування інтересу, відносини, що існують з приводу об'єкту інтересу, а також інші індивідуальні особливості, що відображають законність інтересу та необхідність судового захисту прагнень позивача.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Правові засади реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері надання адміністративних послуг визначається Законом України від 06 вересня 2012 року №5203-VI «Про адміністративні послуги» (далі - Закон №5203-VI).

За приписами ч.1 ст.1 Закону №5203-VI адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб'єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов'язків такої особи відповідно до закону.

Суб'єктом надання адміністративної послуги є (…) орган місцевого самоврядування, (…) який уповноважений відповідно до закону надавати адміністративні послуги (ч. 2 ст. 1 цього Закону).

Основними ознаками адміністративних послуг є: адміністративна послуга надається за заявою особи; надання адміністративних послуг пов'язано із забезпеченням умов для реалізації суб'єктивних прав конкретної особи; адміністративні послуги надаються адміністративними органами (державними органами та органами місцевого самоврядування) і обов'язково через реалізацію владних повноважень (отримати конкретну адміністративну послугу можна лише у відповідному, як правило, тільки одному адміністративному органі); результатом адміністративної послуги у процедурному значенні є адміністративний акт (рішення або дія адміністративного органу, яким задовольняється заява особи). Такий адміністративний акт має конкретного адресата - споживача адміністративної послуги, тобто особу, яка звернулася за даною послугою.

Виходячи з наведеного, отримання власником нерухомого майна рішення про впорядкування адреси та затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об'єкту має ознаки адміністративної послуги.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався тим, що цей спір не є публічно-правовим, оскільки у правовідносинах, які склалися, існує спір про право, а тому така справа має вирішуватись за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Разом з тим, обґрунтовуючи свою позицію апелянт посилається на те, що спірне рішення відповідача прийняте без законних на те підстав, із порушенням його особистих прав та інших осіб - власників нерухомості, набутої на підставі скасованого розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.01.2015р. №15р. В свою чергу, на думку апелянта, визнання протиправним і скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №322 від 27.10.2016р. призведе до відновлення становища, яке існувало до видання цього акта. При цьому позивач у цій справі не оспорює право власності третьої особи та інших осіб на нерухоме майно, а тому дана справа підсудна адміністративному суду.

Тобто у цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягає правомірність на вчинення дій відповідача, як суб'єкта владних повноважень, щодо адміністративної послуги, та захист законного інтересу позивача порушеного рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 322 від 27.10.2016р.

Аналогічна правова позиція визначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018р. (справа №165/403/16-а).

Враховуючи викладене, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання помилково застосував норми процесуального права, тому ухвала суду про закриття провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.311, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2018 року про закриття провадження у справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.