Справа № 813/1061/16
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/СК-11/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Носа С.П.,

з участю секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправною бездіяльності і зобов'язання до вчинення дій,

суддя у І інстанції Братичак У.В.,

час ухвалення рішення 15 год. 35 хв.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 21 червня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з адміністративним позовом, у якому просили:

визнати протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. (далі - Уповноважена особа), оформлене наказом, у частині визнання нікчемним договору № 007-13710-170215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 17 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»);

визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи, оформлене наказом, у частині визнання нікчемним договору № 009-13710-170215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 17 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк»;

визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо невключення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до повного переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд);

зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_3, як вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року у справі № 813/1061/16 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5, якою перераховано кошти на рахунки позивачів, має право вільно розпоряджатись коштами, які є її власністю. Доводи відповідача щодо нікчемності договорів банківського вкладу позивачів з мотивів перерахування коштів на їх рахунок іншою фізичною особою не ґрунтуються на нормах законодавства. Окрім того, відповідачами не надано доказів наявності інших підстав, визначених частиною 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), внаслідок яких правочини позивачів з ПАТ «Дельта Банк» є нікчемними.

У апеляційній скарзі Уповноважена особа просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що 2 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку Україні (далі - НБУ) № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 2 березня 2015 року за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 3 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Кадирова В.В.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 71 від 8 квітня 2015 року тимчасову адміністрацію в ПAT «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 3 березня 2015 року по 2 вересня 2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 147 від 3 серпня 2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації у ПAT «Дельта Банк» продовжено по 2 жовтня 2015 року включно.

Постановою НБУ № 664 від 2 жовтня 2015 року відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію ПAT «Дельта Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 181 від 2 жовтня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПAT «Дельта Банк» з 5 жовтня 2015 року по 4 жовтня 2017 року включно.

Отже, починаючи з 3 березня 2015 року ПAT «Дельта Банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону № 4452-VI.

Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПAT «Дельта Банк» було здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями, на предмет виявлення договорів (правочинів), що є нікчемними з підстав, передбачених частиною 3 статті 38 Закону № 4452-VI.

Відповідно до частини 2 статті 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї етап і.

За результатами перевірки виявлено наявність ознак нікчемності у ряді договорів банківського вкладу (депозиту), що були укладені між ПАТ «Дельта Банк» та фізичними особами - клієнтами Банку після 16 січня 2015 року включно. При цьому були виявлені операції із перерахування грошових коштів з поточних рахунків фізичних осіб на вкладні (депозитні) рахунки інших фізичних осіб, відкриті у ПАТ «Дельта Банк», які були здійсненні у період дії постанови НБУ № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних» (далі - Постанова № 692/БТ), відповідно до якої було прийнято рішення про віднесення ПAT «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних на строк 180 днів із запровадженням обмеження в його діяльності. Зокрема, банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до набрання чинності Постановою № 692/БТ, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Незважаючи на заборону, ПAT «Дельта Банк» було укладено депозитні договори з позивачами та проведено операції, за результатами яких збільшилася гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, що є порушенням Постанови № 692/БТ, яка обов'язкова до виконання.

Постановою НБУ № 150 від 2 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесене до категорії неплатоспроможних, що підтверджує законність прийнятих обмежень відносно банку Постановою № 692/БТ.

Керівників структурних підрозділів ПАТ «Дельта Банк» 15 січня 2015 року було повідомлено про обмеження на здійснення певних операцій, що встановлені Постановою № 692/БТ.

Договори банківського вкладу (депозиту) містять умову, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого у банку, або готівкою через касу Банку. Відповідні пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» (далі - Правила), затверджених рішенням Ради директорів ПАТ «Дельта Банк» протоколом № 14 від 20 березня 2013 року (з відповідними змінами) зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається.

У день укладення договору банківського вкладу (депозиту) між ПАТ «Дельта Банк» та позивачами було укладено додаткові угоди № 1 до договорів банківського вкладу (депозиту), згідно з якими, всупереч положенням п. 5.11. Правил та п. 1.8. договору, що є публічним, змінено порядок зарахування вкладу та в індивідуальному порядку передбачено можливість здійснення зарахування вкладу шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента, що надає їм перевагу перед іншими вкладниками банку. Такі умови додаткових угод № 1 не узгоджуються із умовами договору банківського вкладу та Правилами, що є публічними, суперечать частині 2 статті 633 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) і є нікчемними.

Зважаючи на нікчемність пункту 1 додаткової угоди № 1, грошові кошти для позивачів надходили всупереч умовам договору банківського вкладу (депозиту), а отже не є вкладом у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI.

Додатково апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що згідно із пунктом 2.1. договору банківського вкладу (депозиту) він набуває чинності з моменту внесення вкладником суми вкладу. Вкладником сума вкладу внесена не була, а отже договір не набув чинності і відсутні будь-які правові підстави для включення позивачів до вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Представник позивачів у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість доводів апелянта. Просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 17 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 009-13710-170215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» на суму 3000 доларів США. За умовами договору банк приймав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3000 доларів США на строк до 18 травня 2015 року і зобов'язувався повернути у зазначену дату внесений вклад та нараховані відсотки.

17 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 007-13710-170215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» на суму 5000 доларів США. За умовами договору банк приймав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 5000 доларів США на строк до 18 травня 2015 року і зобов'язувався повернути в зазначену дату внесений вклад та нараховані відсотки.

Також, між позивачами та ПАТ «Дельта Банк» були укладені додаткові угоди № 1 від 17 лютого 2015 року до договорів № 009-13710-170215 та № 007-13710-170215 про те, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього Договору.

Відповідно до платіжного доручення від 17 лютого 2015 року № 46011321 кошти в сумі 3000 доларів США надійшли на рахунок ОСОБА_3 шляхом перерахування з банківського рахунку ОСОБА_5, відкритого у ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до платіжного доручення від 17 лютого 2015 року № 46009541 кошти в сумі 5000 доларів США надійшли на рахунок ОСОБА_4 шляхом перерахування з банківського рахунку ОСОБА_5, відкритого у ПАТ «Дельта Банк».

Згідно із постановою правління НБУ від 2 жовтня 2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 2 жовтня 2015 № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку. Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами 1 та 2 статті 48 Закону № 4452-VI , Кадирову В.В. на два роки з 5 жовтня 2015 року по 4 жовтня 2017 року включно.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (стаття 1).

Приписи статті 2 вказаного Закону містять визначення термінів, що вживаються у ньому, серед яких:

вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти;

вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 1 статті 3 Закону № 4452-VI встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно із частинами 2-4 статті 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 11 червня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» починає виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився до 3 березня 2015 року включно та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Виплати коштів будуть здійснюватися через установи чотирьох банків.

Відповідно до протоколу засіданні Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк», призначеної наказом від 29 травня 2015 року № 408, та наказу від 16 вересня 2015 року № 813 застосовано наслідки нікчемності догорів банківського вкладу (депозиту) згідно з додатком, зокрема, до договорів банківського вкладу (депозиту) № 009-13710-170215 та № 007-13710-170215 від 17 лютого 2015 року, що укладені позивачами.

Листом від 23 вересня 2015 року позивачів було повідомлено про нікчемність договорів банківського вкладу (депозиту) № 007-13710-170215 від 17 лютого 2015 року та № 009-13710-170215 від 17 лютого 2015 року відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI.

Висновку про нікчемність вказаних договорів було зроблено з огляду на те, що кошти на банківські вкладні (депозитні) рахунки позивачів надійшли з банківського рахунку іншої особи - ОСОБА_5, відкритого в ПАТ «Дельта Банк», що свідчить про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання коштів, що перевищують суми гарантованого відшкодування.

При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що відповідно до пункту 1.8. договорів банківського вкладу (депозиту) № 007-13710-170215 від 17 лютого 2015 року та № 009-13710-170215 від 17 лютого 2015 року, підписаних позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 19, 22), зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору. У разі, якщо у день укладення сторонами цього договору, вкладник не здійснить перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений.

Відповідно до пункту 2.1. цих договорів, вони набувають чинності з моменту внесення вкладником суми Вкладу.

Згідно із пунктами 1.1. та 2.2. зазначених договорів із підписанням цього договору вкладник засвідчує, що він ознайомлений із Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради директорів ПАТ «Дельта Банк» протоколом № 14 від 20 березня 2013 року (з відповідними змінами) (далі - Правила, а.с. 115-116), та погоджується вважати обов'язковими для застосування до взаємовідносин, які виникли на підставі цього договору.

Положеннями пункту 2.3. вказаних договорів передбачено, що підпис вкладника на цьому примірнику договору є письмовим підтвердженням того, що вкладник в день укладення цього договору отримав свій примірник договору, а також один примірник діючих Правил банку.

Пунктом 5.11 Правил зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, за умовами договорів банківського вкладу (депозиту) № 007-13710-170215 від 17 лютого 2015 року та № 009-13710-170215 від 17 лютого 2015 року необхідною передумовою для набуття ними чинності є внесення самими вкладниками, тобто позивачами, суми вкладу у визначеному цими договорами у пункті 1.8. порядку.

При цьому лише після набуття чинності вказаними договорами у сторін настає можливість укладати до них додаткові угоди на підставі їх пункту 2.8., які є невід'ємною частиною самих договорів (а.с. 20, 23).

Разом із тим, як безспірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, позивачі не вносили суми своїх вкладів у порядку, передбаченому пунктом 1.8. договорів банківського вкладу (депозиту) № 007-13710-170215 від 17 лютого 2015 року та № 009-13710-170215 від 17 лютого 2015 року, а отже такі договори у відповідності до їх пунктів 1.8. та 2.1. чинності не набули, що позбавило можливості вносити до них будь-які зміни та доповнення на підставі пункту 2.8.

Відтак, додаткові угоди № 1 від 17 лютого 2015 року до договорів банківського вкладу (депозиту) № 007-13710-170215 від 17 лютого 2015 року та № 009-13710-170215 від 17 лютого 2015 року, укладених позивачами з ПАТ «Дельта Банк», не можуть братися до уваги апеляційним судом при розгляді справи.

Окрім того, суд апеляційної інстанції погоджується із апелянтом у тому, що згідно із частиною 1 статті 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частина 2 статті 633 ЦК).

Частиною 6 статті 633 ЦК передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Частиною 2 статті 1058 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу, у якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, умови додаткових угод № 1 до договорів банківського вкладу (депозиту) № 007-13710-170215 від 17 лютого 2015 року та № 009-13710-170215 від 17 лютого 2015 року, відповідно до яких всупереч положенням пункту 5.11. Правил та пункту 1.8. самих договорів банківського вкладу (депозиту) було передбачено зміну порядку зарахування вкладу та поряд із однаковим для всіх клієнтів банку порядком зарахування вкладу додатково у індивідуальному порядку передбачено можливість здійснення зарахування вкладу шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента виключно для цілей таких договорів, вказують на надання позивачам переваг перед іншими вкладниками на умовах публічного договору банківського вкладу ПАТ «Дельта Банк» без передбачених на це законом підстав, що суперечить частині 2 статті 633 ЦК та свідчить про їх нікчемність на підставі частини 6 статті 633 ЦК.

Підсумовуючи наведене, на думку апеляційного суду, слід погодитися із доводами апелянта про те, що грошові кошти, що були зараховані ПАТ «Дельта Банк» на рахунки позивачів від ОСОБА_5 у період дії Постанови № 692/БТ всупереч умовам договорів банківського вкладу (депозиту) № 007-13710-170215 від 17 лютого 2015 року та № 009-13710-170215 від 17 лютого 2015 року, не є вкладом у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо визнання протиправними дій та рішень Уповноваженої особи та зобов'язання відповідача визнати їх вкладниками за договорами банківського вкладу (депозиту) № 007-13710-170215 від 17 лютого 2015 року та № 009-13710-170215 від 17 лютого 2015 року, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, є безпідставними і помилково задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що при вирішенні даного публічно-правового спору суд першої інстанції допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, таким обставинам. Тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича задовольнити.

Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року у справі № 813/1061/16 та у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
С. П. Нос
Постанова у повному обсязі складена 14 листопада 2018 року.