Справа № 815/3090/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/3090/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Філімович І.М.

за участю:

апелянта - ОСОБА_2

представник апелянта - ОСОБА_3

відповідача - Бутрик А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції (Саратське відділення) Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу та податкові повідомлення-рішення,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції (Саратське відділення) Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, в якому просив: скасувати податкової вимоги Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області №92-17 від 09.02.2017р.; скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про опис майна у податкову заставу №363/П/15-32-17-01-06 від 15.02.2017р.; скасувати податкові повідомлення-рішення Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції (Саратське відділення) Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області №388-13 від 30.06.2016р., №389-13 від 30.06.2016р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не є власником жодного об'єкту нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, на який може бути нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до ст. 266 Податкового кодексу України. Відповідно до запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань підприємницька діяльність позивача була припинена 20.03.2014р. Окрім того, позивачем не було отримано податкове повідомлення-рішення про сплату податку як фізичною особою.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про об'єкт нерухомого майна, позивачу належить на праві приватної спільної часткової власності ? частина нежитлової будівлі кафе «Валентина» та нежитлова будівля магазин, у зв'язку з чим позивач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до ст. 266 Податкового кодексу України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції (Саратське відділення) Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу та податкові повідомлення-рішення - відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням ОСОБА_2, звернувся з апеляційною скаргою на означене рішення. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2012 р., який зареєстровано приватним нотаріусом Саратського районного округу Одеської області Сулаковим І.І. за №3736 ОСОБА_2 продав ? нерухомого майна нежитлової будівлі кафе «Валентина», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_7.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_7 провів державну реєстрацію 1/1 частини нерухомого майна наведеної нежитлової будівлі кафе і з 11.03.2013 р. є єдиним власником цього майна.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.05.2013 р., зареєстрованого приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. за №372 ОСОБА_2 продав 1/1 нежитлової будівлі магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_8.

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником 1/1 частини вищевказаної нежитлової будівлі магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_9.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було звернуто увагу на нотаріально завірені договору купівлі-продажу та відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і визнано актуальним власником особу, яка не має на сьогодні жодного відношення до цього нерухомого майна.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

Арцизькою ОДПІ Головним управлінням ДФС(Саратське відділення), прийняті 30.06.2016 р. податкові повідомлення-рішення:

№389-13, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нерухомості - 1290,67 грн.;

№388-13, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нерухомості - 9,13 грн.

ГУ ДФС в Одеській області сформовано податкову вимогу №92-17 від 09.02.2017 р. про сплату податкового боргу платника податків за узгодженим грошовим зобов'язанням - 1 299,80 грн.

Рішенням в.о. заступника начальника ГУ ДФС в Одеській області Попова В.Г. №363/П/15-32-17-01-05 від 15.02.2017 р. відповідно до ст. 89 Податкового кодексу України вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків ФО ОСОБА_2

Не погодившись із вказаними рішеннями контролюючого органу ОСОБА_2, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом про їх скасування.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до п. 6.1 ст. 6 Податкового кодексу України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Положеннями пункту 16.1 пункту 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно до положень пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 належало у 2015 році на праві приватної спільної часткової власності ? нежитлової будівлі - кафе «Валентина» та нежитлова будівля магазину, у зв'язку з чим дійшов висновку, що позивач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до ст. 266 ПК України. З таких підстав суд першої інстанції дійшов висновку, що Арцизькою ОДПІ Головного управління ДФС (Саратське відділення) правомірно 30.06.2016 року прийняті податкові повідомлення-рішення №389-13 та № 388-13.

Проте, колегія суддів не може погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції, вважає їх передчасними та помилковими, з огляду на наступні обставини.

Так, судом першої інстанції зазначено про встановлення ним обставин щодо того, що станом на 27.10.2017 р. згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності ? нежитлової будівлі - кафе «Валентина», що розташоване в АДРЕСА_1, загальною площею 163,5 кв.м. (за договором купівлі-продажу №5664 від 21.12.2000 р.) та нежитлова будівля магазин за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 115,6 кв.м. (за договором купівлі-продажу №2983 від 14.11.1996 р.

Проте, судом першої інстанції взагалі не було взято до уваги те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29.12.2012 р., який зареєстрований приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І, за номером 3736 ОСОБА_2 продав ? частину нерухомого майна нежитлової будівлі кафе «Валентина», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_7.

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_7 провів державну реєстрацію 1/1 нерухомого майна нежитлової будівлі кафе «Валентина», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - 11.03.2013 року.

Тобто, з 11.03.2013 року ОСОБА_7 є єдиним власником вищевказаного нерухомого майна.

Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги і те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18.05.2013 р., який зареєстрований приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. за номером 372 ОСОБА_2 продав 1/1 нежитлової будівлі магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_8.

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником 1/1 нежитлової будівлі магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з 06.04.2016 р. є ОСОБА_9.

Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивач з 2013 року не є власником об'єктів нерухомого майна, на який може бути нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до ст. 266 ПК України.

Зазначене підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №82486294 від 15.03.2017 р., відповідно до якої за параметрами прізвища, імені та по-батькові фізичної особи ОСОБА_2 записи про наявність права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відсутні.

Крім того, відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, суд першої інстанції визнав ОСОБА_2 власником вищенаведеного майна на підставі відомостей старого Реєстру прав власності на нерухоме майно, який містить застарілі і неактуальні дані, що повністю суперечать відомостям діючого Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і не відповідають дійсності.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року скасувати, ухвалити у справі №815/3090/17 нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов ОСОБА_2.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції (Саратське відділення) Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області №388-13 від 30.06.2016р., №389-13 від 30.06.2016р.

Скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області №92-17 від 09.02.2017р.

Скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про опис майна у податкову заставу №363/П/15-32-17-01-06 від 15.02.2017р.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 19.11.2018 року.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.