Справа № 826/8646/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 жовтня 2018 року №826/8646/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Енергетичної митниці ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») з позовом до Енергетичної митниці ДФС (далі - відповідач, митний орган), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 12.04.2017 року №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/8646/17 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що акт про не оформлення додаткової митної декларації у визначені законодавством строки від 06.04.2017 року не відповідає вимогам до акту перевірки в розумінні митного та податкового законодавства, а тому не може бути підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 12.04.2017 року № протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

У своєму запереченні на адміністративний позов представник відповідача стверджує, що позивачем не було виконано обов’язків щодо подання додаткової митної декларації до періодичної митної декларації від 19.10.2015 року №903010001/2015/000772 разом з документами, необхідними для здійснення митного оформлення товарів, а тому відповідачем правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

У судовому засіданні 20.11.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю з мотивів, що наведені у запереченні на адміністративний позов.

При цьому, від представника позивача та представника відповідача подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, яке прийнято судом.

Згідно з частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), у редакції, яка діяла на час вчинення відповідної процесуальної дії, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи положення частини 4 статті 122 КАС України, беручи до уваги, що особами, які беруть участь у справі подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, у судовому засіданні 20.11.2017, суд ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, 19.10.2015 року позивачем оформлено періодичну митну декларацію «ІМ40РР» №903010001/2015/000772 із зобов’язанням про подання додаткової митної декларації на товари, переміщені за періодичною митною декларацією протягом попереднього календарного місяця (Т.1, арк. 20-21).

16.11.2015 року позивачем подано додаткову митну декларацію №903010001/2015/001086, по якій відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів, у зв’язку з ненадання декларантом повного пакету документів, відповідно до вимог статей 335, 232 Митного кодексу України (Т.1, арк. 88-92, 98-102).

06.04.2017 року митним постом «Київ-енергетичний» складено акт про не оформлення додаткової митної декларації у визначені законодавством строки (Т.1, арк. 16).

12.04.2017 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивача повідомлено про порушення вимог статті 260, 261 Митного кодексу України за платежем «штраф про порушення податкового законодавства» у розмірі 1020,00 грн. (Т.1, арк. 15).

Зі змісту адміністративного позову та заперечень вбачається, що 28.04.2017 року позивач у адміністративному порядку оскаржував вказане вище податкове повідомлення-рішення, проте рішенням про результати розгляду скарги від 26.06.2017 року №13647/6/99-99-11-03-03-25 ДФС України залишила оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін, а скаргу – без задоволення.

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 55 Конституції України, Митним кодексом України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі – МК України), Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), Положенням про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року №450 «Питання, пов'язані із застосуванням митних декларацій» (далі – Положення про митні декларації №450), Порядок та строки митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються трубопровідним транспортом, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року №629 (далі – Порядок №629), у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У силу зазначених вище приписів позивач звернувся з позовом до суду для оскарження рішення органів державної влади, а саме: Енергетичної митниці ДФС.

Відповідно до частини першої статті 4 МК України, митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Згідно зі статтею 258 МК України, під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим.

Відповідно до частини четвертої статті 260 МК України, періодична митна декларація може подаватися на регулярне переміщення через митний кордон України товарів однією і тією ж особою на одних і тих же умовах та підставах протягом не більше 180 днів та під зобов’язання про подання додаткової декларації на товари, переміщені за періодичною митною декларацією протягом попереднього календарного місяця, у порядку та на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.

У силу частини першої статті 261 МК України у разі подання відповідно до статей 259 і 260 цього Кодексу попередньої, тимчасової або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2015 року позивачем оформлено періодичну митну декларацію «ІМ40РР» №903010001/2015/000772 (Т.1, арк. 20-21).

За змістом пункту 26 Положення про митні декларації №450, до 15 числа місяця, що настає за кожним календарним місяцем переміщення товарів через митний кордон України за періодичною митною декларацією, декларант або уповноважена ним особа зобов'язані:

подати додаткову декларацію (додаткові декларації) із зазначенням точних відомостей про товари, переміщені через митний кордон України за періодичною митною декларацією відповідно до заявленого митного режиму протягом відповідного календарного місяця;

подати передбачені законодавством документи, необхідні для здійснення митного оформлення товарів, крім документів, поданих разом з періодичною митною декларацією;

сплатити митні платежі, що справляються під час переміщення або у зв'язку з переміщенням товарів через митний кордон України.

16.11.2015 року позивачем подано додаткову митну декларацію №903010001/2015/001086, товар - «газ природний у газоподібному стані», по якій відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів, у зв’язку з ненадання декларантом повного пакету документів, відповідно до вимог статей 335, 232 Митного кодексу України (Т.1, арк. 88-92, 98-102).

Згідно з частиною першою статті 335 МК України, під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають органу доходів і зборів в паперовій або електронній формі такі документи та відомості при переміщенні трубопровідним транспортом та лініями електропередачі: а) зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами; б) акт прийому-передачі товарів або довідка, що підтверджує кількість товарів; в) комерційні та супровідні документи (за наявності їх у власника трубопровідного транспорту, лінії електропередачі) на товари, що переміщуються через митний кордон України, а на момент митного оформлення - рахунок-фактуру; г) найменування та адреса відправника товарів; ґ) найменування та адреса отримувача товарів; д) документи (дозволи, сертифікати), що підтверджують показники товару.

Відповідно до пункту 2.4 розділу ІІ Порядку №629, митне оформлення природного газу, що ввозиться на митну територію України з метою зберігання у газосховищах, здійснюється відповідно до митного режиму митного складу. За фактом переміщення природного газу до газосховища декларант або уповноважена ним особа у строки та порядку, що встановлені законодавством, повинні подати митниці (митному посту), уповноваженій (ому) на здійснення митних формальностей на трубопровідному транспорті, додаткову декларацію (додаткові декларації) відповідно до митного режиму митного складу на обсяги, переміщені до газосховищ за періодичною митною декларацією протягом відповідного календарного місяця.

У силу пункту 2.5 розділу ІІ Порядку №629 при переміщенні товарів через митний кордон України трубопровідним транспортом митниці (митному посту) надаються документи, передбачені пунктом 5 частини першої та частиною третьою статті 335 Митного кодексу України. При цьому як акт прийому-передачі товарів можуть використовуватися такі документи, оформлені за результатами переміщення товарів через митний кордон України (через межі вільної митної зони) у відповідному митному режимі за попередній календарний місяць:для природного газу:

акт прийому-передачі газу перевізниками – документ, який містить дані про переміщений через митний кордон України обсяг природного газу, поставленого через окремий пункт приймання-передачі газу, що підписаний перевізниками;

акт прийому-передачі газу згідно із зовнішньоекономічним договором (контрактом) – документ, який містить дані про обсяг природного газу, поставленого на підставі зовнішньоекономічного договору (контракту), підписаний сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту) і українським перевізником;

акт прийому-передачі газу, підписаний сторонами договору (контракту) про зберігання газу у ПСГ і завірений українським перевізником (якщо перевізник-резидент і сторона договору (контракту) – резидент є різними особами);

загальний акт прийому-передачі газу – документ, який містить дані про обсяг природного газу, переміщеного через митний кордон України, підписаний перевізниками;

технічний акт прийому-передачі газу – документ, який містить дані про розподіл між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності обсягів газу, ввезеного на митну територію України, підписаний українським перевізником та іноземним постачальником газу;

Так, з карток відмови в прийнятті митної декларації №903010001/2015/00043 та №UA903010/2017/00067 вбачається, що позивачу відмовлено у митному оформленні товарів по додатковій митній декларації №903010001/2015/001086, оскільки останнім не надано повний пакет документів, а саме: інвойс, акт приймання-передачі газу перевізникам, акт приймання-передачі газу згідно із зовнішньоекономічним договором, загальний акт приймання-передачі газу підписаний перевізниками.

Відтак, враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за вказаною додатковою митною декларацією. При цьому, суд звертає увагу, що позивачем не заперечується факт подання додаткової митної декларації без повного пакету документів, які передбачені чинним законодавством, а доказів протилежного суду не надано.

Водночас, позивач у своєму адміністративному позові вказує, що митним органом порушено саме процедуру винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а саме: перевірка щодо позивача не проводилась, акт перевірки не складався та позивачу не надавався.

Документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом (підпункт 78.1.2 пункт 78.1 стаття 78 ПК України).

Поряд з цим, пунктом 78.4 статті 78 ПК України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Отже, у разі неподання або несвоєчасного подання суб’єктом господарювання податкової звітності в установлений законом строк, керівником контролюючого органу може бути прийнято рішення про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до частини 7 статті 346 МК України, документальною позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка підприємства, яка не передбачена планами роботи органу доходів і зборів і може проводитися за наявності хоча б однієї з таких обставин: виявлено факти або отримано документальну інформацію, які свідчать про порушення підприємством вимог законодавства з питань державної митної справи, якщо підприємство не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов’язковий письмовий запит органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня отримання такого запиту; підприємством не подано в установлений строк митну декларацію.

Так, відповідно до приписів митного законодавства, митний орган мав підстави для проведення документальної позапланової перевірки позивача.

Згідно з частиною першою статті 349 МК України, посадові особи органу доходів і зборів мають право приступити до проведення документальної (планової чи позапланової) виїзної перевірки декларанта чи зустрічної звірки на підприємстві за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред’явлення керівнику відповідного підприємства або уповноваженій ним особі під розписку посвідчення на право проведення перевірки, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу доходів і зборів, мета проведення перевірки, вид (планова чи позапланова) та підстави її проведення, дати початку та закінчення перевірки, посади, спеціальні звання та прізвища посадових осіб органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, пред’явлення службових посвідчень зазначених осіб, а також надання копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки.

Ненадання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки, непред’явлення службових посвідчень посадових осіб органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, та посвідчення на право проведення перевірки або їх надання (пред’явлення) з порушенням вимог, установлених частинами першою і другою цієї статті, є підставою для недопуску посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки (частина 3 стаття 349 МК України).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, позивач та відповідач стверджують, що митним органом не проводилась документальна перевірка щодо позивача, передбачена нормами Митного кодексу України та Податкового кодексу України.

Таким чином, доводи відповідача щодо не закріплення на законодавчому рівні вимоги про проведення перевірки, у випадку встановлення контролюючим органом факту неподання митної декларації судом відхиляються.

У випадку якщо платник податків подає митному органу митну декларацію для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань, проте з порушенням установлених законодавством строків, до нього застосовується штраф у розмірах, передбачених пунктом 120.1 статті 120 ПК України.

Відповідно до пункту 116.1 статті 116 ПК України, у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

При цьому, як вбачається з письмових заперечень відповідача, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є акт про не оформлення додаткової митної декларації, який складається підрозділом митного оформлення, посадові особи якого здійснюють митний контроль і митне оформлення товарів із застосуванням митної декларації (Т.1, арк. 16).

Вказане вище положення передбачено листом Державної митної служби України № 11/2-10.15/4401-ЕП від 16.03.2011 року щодо порядку нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне подання платником податків митної декларації в установлені строки.

Разом з тим, суд звертає увагу, що чинним податковим та митним законодавством не передбачено такої форми закріплення встановлених митним органом порушень вказаного законодавства як акт про не оформлення додаткової митної декларації.

Крім того, посилання відповідача на положення викладені у вказаному вище листі, судом відхиляються, оскільки, по перше, даний лист не є нормативним документом, а отже не містить норм обов’язкових до виконання, а по друге, лист датований 2011 роком, в той час як спірні правовідносини врегульовано МК України, який набрав чинності 01.06.2012 року.

Також, Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року № 1204, на який посилається відповідач у своїх письмових поясненнях, не містить такого поняття як «акт про не оформлення додаткової митної декларації», а містить посилання на необхідність зазначення саме акту перевірки з номером та датою його складання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено процедуру прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а саме: не проведено документальної перевірки, не складено передбачений законодавством акт перевірки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем з порушенням норм чинного законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.04.2017 року №, а тому останнє є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 05.07.2017 року №5004460, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат у розмірі 1 600,00 грн.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ) до Енергетичної митниці ДФС (місцезнаходження: 04215, м. Київ, вул. Світлицького, 28 А; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Енергетичної митниці ДФС від 12.04.2017 року №.

3. Стягнути на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» сплачений ним судовий збір у розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Енергетичної митниці ДФС.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко