Справа № 826/4606/17
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4606/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Мельничука В.П., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення від 18 жовтня 2016 року №,-

У С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 жовтня 2016 року №.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідачем була порушена процедура проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. Підставою для проведення перевірки став наказ відповідача від 09 серпня 2016 року №543 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки", який рішенням судів визнано протиправним та скасовано.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі від 18 жовтня 2016 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, абзацом другим пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення підпункту 2 пункту 291.4 статті 291, підпунктів 2 та 4 пункту 293.4 статті 293, пункту 292.1 статті 292, підпункту 296.5.5 пункту 296.5 статті 296 Податкового кодексу України фізичнф особі-підприємцю ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного податку у розмірі 185 625,00 грн., в тому числі податковим зобов'язанням - 148 500,00 грн. та за штрафними санкціями - 37 25,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта перевірки від 02 вересня 2016 року №281/1/26-50-13-06- "Про проведення позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 14 вересня 2015 року по 28 серпня 2016 року".

В акті перевірки встановлено порушення позивачем підпункту 2 пункту 291.4 статті 291, підпункту 2 та 4 пункту 293.4 статті 293, пункту 292.1 статті 292, підпункту 296.5.5 пункту 296.5 статті 296 Податкового кодексу України, а саме: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 перебуваючи на спрощеній системі оподаткування ІІ групи протягом жовтня-грудня 2015 року отримав виручку від надання технічно-правових послуг та надання технічної допомоги приватному нотаріусу ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2), який не платником єдиного податку у сумі 990 000,00 грн. У зв'язку із чим, на думку відповідача, позивач мав перейти на загальну систему оподаткування, оскільки його господарська діяльність не відповідає діяльності, яку можуть здійснювати платники єдиного податку першої або другої групи, що є підставою для оподаткування за ставкою єдиного податку у розмірі 15%.

Позивач, вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент проведення перевірки) встановлює, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до статті 62 Податкового кодексу України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Пункт 78.1 статті 78 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.

Зокрема, відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Згідно пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Таким чином, документальна позапланова перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України виникає за наявності таких умов: виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; ненадання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня отримання запиту.

Зазначені у підпункті 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України обставини є юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов'язує подальшу реалізацію контролюючим органом свого права на проведення документальної позапланової перевірки.

При цьому, факти, які свідчать про недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Суб'єкт господарювання має право не погодитися з рішенням про призначення перевірки і оспорити його у суді. У такому спорі суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести обґрунтованість свого рішення з посиланням на недоліки пояснень суб'єкта господарювання та їх документальне обґрунтування.

Як вбачається із матеріалів справи, перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 проведена на підставі наказу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 09 серпня 2016 року №543 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки".

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року у справі №826/12810/16 за позовом ФОП ОСОБА_2 до ДПІ у Голосіївському районі про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ ДПІ у Голосіївському районі від 09 серпня 2016 року №543 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки"; визнано протиправними дії ДПІ у Голосіївському районі щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки підприємницької діяльності фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 14 вересня 2015 року по 28 серпня 2016 року.

Разом з тим, у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року у справі №826/12810/16 встановлено, що з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII, в якому у пункті 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється: з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Таким чином, перевірка, в тому числі позапланова невиїзна, суб'єкта господарювання, обсяг доходів якого за попередній календарний рік становить менше 20 мільйонів, здійснюється лише з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. При цьому, зазначені обмеження не розповсюджуються на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Як встановлено рішенням апеляційного суду, яке набрало законної сили, предметом перевірки згідно наказу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 09 серпня 2016 року №543 є питання дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за певний період.

Матеріали справи свідчать, що згідно з податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за 2015 рік загальна сума доходу за звітний період складає 990000,00 грн., тобто менше 20 мільйонів. Відповідачем в свою чергу не доведено наявності дозволу Кабінету Міністрів України на проведення перевірки позивача, його особистої заяви чи судового рішення щодо проведення такої перевірки, чи доказів, які підтверджували б її проведення згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, наказ Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 09.08.2016 року №543 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки" є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Оскільки перевірка позивача проведена на підставі наказу, який визнаний судом протиправним та скасований, акт перевірки отриманий в результаті такої незаконної перевірки не може вважатися належним доказом, оскільки згідно ч.1 ст.74 КАС України суд не може прийняти до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року №К/9901/1970/17, невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення); як наслідок, акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними.

Отже, незаконність дій з проведення документальної перевірки та порушення порядку її проведення є підставою для скасування рішень, прийнятих за наслідком проведення такої перевірки; у свою чергу акт перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними.

З урахуванням вищевикладеного та враховуючи те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, у справі № 826/12810/16, визнано протиправним та скасувано наказ відповідача від 09 серпня 2016 року №543 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки" фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, у результаті якої прийнято податкове повідомлення-рішення від 18 жовтня 2016 року №, тому оскаржуване рішення податковго органу є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

20.09.2018 року представником позивача подано до суду клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10800 грн. До клопотання представником позивача додано акт виконаних робіт від 19 вересня 2018 року, прибутковий касовий ордер від 19 вересня 2018 рок про внесення коштів позивачем.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В акті виконаних робіт від 19 вересня 2018 року адвокатом та позивачем зафіксовано об'єм виконаних робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт

Представник відповідача заперечувала проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, клопотання про зменшення суми витрат не подавала.

Проте, колегія суддя вважає за необхідне частково задовольнити клопотання адвоката про відшкодування таких витрат, а саме у розмірі 5000 грн. виходячи з того, що сама справа не є складною, а визначений адвокатом обсяг наданих послуг та виконаних робіт, а також затрачений час на виконання робіт не є співмірним зі складністю справи.

Крім того, суд враховує ціну позову, а саме 185625 грн. - розмір податкового зобов'язання, визначеного податковим органом.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає за можливе стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Зазначена сума, на думку колегії суддів, є пропорційною та співмірною, виходячи з обставин справи.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 139, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (01033, м. Київ-33, вул. Жилянська, 23, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Мельничук В.П.

Степанюк А.Г.

Повний текст виготовлено: 14 листопада 2018 року.