Справа № 160/7903/18
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2018 року Справа №160/7903/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
23.10.2018 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_2 з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 31 травня 2018 року перевести ОСОБА_2 з пенсії за віком на пенсію померлого ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв'язку з втратою годувальника, та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум;
- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3, з яким позивач проживала однією сім'єю та на утриманні якого знаходилась, що підтверджується рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2018 року по справі №202/7909/17. Так, 31.05.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», до якої було додано вищезазначене рішення суду від 24.04.2018 року. Проте, відповідачем відповідного перерахунку пенсії здійснено не було, у зв'язку з чим 28.08.2018 року позивач звернулась із заявою про надання роз'яснень. Листом від 30.08.2018 року за №413932-18 відповідач повідомив про відсутність підстав для переведення позивача на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, з огляду на те, що на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 вона не перебувала з померлим у шлюбі, в наданому рішенні суду було встановлено факт перебування на утриманні, але рішення суду, яке зобов'язує відповідача призначити пенсію по втраті годувальника не надавалось. Позивач вважає дії відповідача такими, що суперечать приписам Закону України , а рішення суду є достатнім та таким, що підтверджує родинні стосунки позивача з ОСОБА_3 з огляду на приписи п. 2.16 розділу ІІ Порядку №22-1.
05.11.2018 року представником відповідача було подано письмовий відзив на позов, у якому представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника мають дружини, які досягли пенсійного віку та перебували на утриманні померлого чоловіка, при цьому шлюб має бути оформлений відповідно до чинного законодавства, а сумісне проживання без укладення шлюбу не дає права на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Так, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3, позивач з померлим в шлюбі не перебувала, а тому згідно діючого законодавства не має права на пенсію по втраті годувальника. Також, в наданому позивачем рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2018 року по справі №202/7909/17 було встановлено факт перебування на утриманні ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, але рішення суду, яке зобов'язує відповідача призначити пенсію по втраті годувальника не надавалось. У зв'язку з чим, для переведення позивача на пенсію по втраті годувальника, відповідно до заяви від 31.05.2018 року, немає законних підстав.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 10.10.2001 року перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійної справи позивача, наявної у матеріалах справи (а.с. 23-60).
Так, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2018 року у справі №202/7909/17 встановлено факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без реєстрації шлюбу з 1990 року по день смерті ОСОБА_3, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_4. Також вказаним рішенням суду встановлено факт перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_3 (а.с. 19)
31.05.2018 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника (а.с. 49).
Також, 28.08.2018 року позивач звернулась із заявою про надання роз'яснень щодо не виконання рішення суду від 24.04.2018 року (а.с. 12).
Листом №413932 від 30.08.2018 року позивачу було повідомлено, що право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника мають дружини, які досягли пенсійного віку та перебували на утриманні померлого чоловіка, при цьому шлюб має бути оформлений відповідно до чинного законодавства, а сумісне проживання без укладення шлюбу не дає права на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Так, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3, позивач з померлим в шлюбі не перебувала, а тому згідно діючого законодавства не має права на пенсію по втраті годувальника. Також, в наданому позивачем рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2018 року по справі №202/7909/17 було встановлено факт перебування на утриманні ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, але рішення суду, яке зобов'язує відповідача призначити пенсію по втраті годувальника не надавалось, що підтверджується копією відповідного листа (а.с. 13).
Отже, спір між сторонами виник з приводу відмови позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв'язку із втратою годувальника.
Спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Так, частиною 1 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
При цьому, частиною 3 цієї ж статті визначено, що до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.
Отже, в силу наведених норм, необхідними умовами для переходу на пенсію у зв'язку з втратою годувальника є:
- непрацездатність членів сім'ї;
- перебування на утриманні померлого годувальника.
Згідно з п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 визначено вичерпний перелік документів, які подаються до заяви про призначення пенсії по втраті годувальника, зокрема:
- документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника;
- свідоцтво про шлюб;
- довідка про склад сім'ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім'ї з померлим годувальником (за наявності);
- свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим;
- документи про місце проживання;
- документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.
Згідно із пунктом 2.11. цього ж Порядку, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім'ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".
За приписами п. 2.16. За документ, що засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, довідки про склад сім'ї, а також рішення суду.
Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2018 року у справі №202/7909/17, яке набрало законної сили 24.05.2018 року, встановлено факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без реєстрації шлюбу з 1990 року по день смерті ОСОБА_3, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_4. Також вказаним рішенням суду встановлено факт перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_3.
Отже, вказаним рішенням суду встановлено факт проживання однією родиною та факт перебування позивача на утриманні ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.
За приписами частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, факти встановленні рішенням суду, дають позивачу право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Надаючи оцінку рішенню відповідача №413932 від 30.08.2018 року, яким було відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника, суд вважай його невмотивованим та таким, що суперечить обставинам, встановленим в ході судового розгляду справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн., понесені позивачем згідно квитанції №1 від 09.10.2018 року (а.с. 3).
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду, суд дійшов висновку, що відмова відповідача, яка оформлена листом №413932 від 30.08.2018 року, щодо переведення позивача з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника згідно заяви від 31.05.2018 року, прийнята всупереч вимогам Конституції України та чинного законодавства України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_2 з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 31.05.2018 року перевести ОСОБА_2 з пенсії за віком на пенсію померлого ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, у зв'язку з втратою годувальника, та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець