Справа № 753/15930/15-а
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Ганечко О.М.,

Коротких А.Ю.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на постанову Дарницького районного суду м.Києва від 30 серпня 2016 року, що прийнята о 12 год. 06 хв. у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про зобов'язання зареєструвати осіб у садовому будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з адміністративним позовом, в якому просили зобов'язати Дарницьку районну в м.Києві державну адміністрацію здійснити реєстрацію місця проживання позивачів за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 30 серпня 2016 року позов задоволено.

ПАТ "Айбокс Банк" в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для здійснення оскаржуваної державної реєстрації відсутні. Скаржник також стверджує, що оскаржуваною постановою вирішено питання про його права та інтереси.

ОСОБА_4 у запереченнях на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника. Окрім того, ОСОБА_4 також наголошує на тому, що оскаржувана постанова суду жодним чином не впливає на права та обов'язки ПАТ "Айбокс Банк".

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Баку, Азербайджан, без місця реєстрації, знятий за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 - 04.06.2015 (а.с.18). Позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Києва, без місця реєстрації, знята за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 - 04.06.2015 (а.с.20).

Позивачі, як особи, що не мають постійного місця реєстрації, звернулись із заявою до Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві про проведення реєстрації місця їх проживання в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності від 17.04.2006 серії та номер НОМЕР_1, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с.13).

Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві, керуючись постановою Кабінету Міністрів України №321 «Про затвердження Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки» 10.06.2016 відмовив ОСОБА_3 у проведенні такої реєстрації (а.с.4), вказавши, що реєстрація місця проживання буде здійснена після переведення садового будинку (АДРЕСА_1) у жилий.

Вважаючи свої права порушеними, позивачі звернулися до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про наявність підстав для здійснення державної реєстрації місця проживання позивачів у садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою скаржник наголошував на тому, що він є власником садового будинку та земельної ділянки, на якій розташований цей будинок, а тому його права є порушеними внаслідок державної реєстрації місця проживання позивачів у цьому будинку.

Так, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 30.01.2015 №07/2015, між ОСОБА_3 та ПАТ «Аграрний комерційний банк» (АТ "АЙБОКС БАНК") укладено іпотечний договір від 30.01.2015, згідно умов якого в іпотеку передано садовий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому, 06.09.2017 на підставі вказаного договору іпотеки АТ "АЙБОКС БАНК" зареєструвало право власності на зазначені садовий будинок та земельну ділянку.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття судом першої інстанції оскаржуваної постанови АТ "АЙБОКС БАНК" у період з 30.01.2015 по 06.07.2017 був іпотекодержателем будинку, у якому зобов'язано зареєструвати позивачів, а з 06.07.2017 - його власником.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням.

Відповідно до статті 9 Закону № 898-IV іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).

Іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Колегія суддів наголошує, що спірні правовідносини не пов'язані із зведенням, знищенням або проведення капітального ремонту, здійснення істотних поліпшень передачі предмету іпотеки у наступну іпотеку, відчуження, передачі предмета іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Спірні правовідносини пов'язані лише із реалізацією позивачами свого обов'язку зареєструватися за постійним місце проживання, яке, до того ж, є їх спільною сумісною власністю як подружжя та яким вони вправі користуватися незалежно від його передачі в іпотеку.

За змістом частини першої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується &?а;…&? ; вільний вибір місця проживання &l;;…&g;; (частина перша статті 33 Конституції України).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1382-IV) місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до частини першої статті 6 Закон № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що реєстрація місця проживання є обов'язком громадян України.

При цьому, Законом № 1382-IV не встановлено будь-яких можливих обмежень з боку третіх приватних осіб щодо реєстрації особою місця проживання у житлі, належного їй на праві приватної власності. Ні Закон № 1382-IV, ні Закон № 898-IV не наділяють іпотекодержателя відповідного нерухомого майна, яке є приватною власністю та житлом особи-іпотекодавця, правом будь-яким чином впливати чи перешкоджати виконанню іпотекодавцем та/або іншим власником цього майна обов'язку щодо державної реєстрації свого місця проживання.

Таким чином, іпотекодержателя майна, сумісними власниками якого були позивачі (як подружжя), не стосуються правовідносини щодо державної реєстрації їх місця проживання за адресою розташування цього майна.

Колегія суддів наголошує на тому, що оскаржуваним рішенням будь-яким чином не вирішувалося питання розпорядження чи користування майном, що перебувало у іпотеці, оскільки державна реєстрація місця проживання не породжує ці приватно-правові відносини. Рішення суду першої інстанції зачіпає права, свободи та інтереси виключно позивачів, які є сумісними власниками житла (про що зазначено і в пп. «і» п. 1.7 договору іпотеки), за адресою якого суд і зобов'язав їх зареєструвати.

Таким чином, судом першої інстанції не вирішувалося та не могло вирішуватися питання прав свобод чи інтересів АТ "Айбокс Банк", оскільки спірні правовідносини жодним чином не пов'язані із приватно-правовими відносинами іпотеки чи розпорядження майном, переданого в іпотеку, та стосуються виключно обов'язку позивачів зареєструватися за місцем проживання у відповідному органі реєстрації.

Набуття скаржником у 2017 році права власності на майно, передане в іпотеку, будь-яким чином не свідчить про те, що рішення суду, ухвалене у 2016 році порушило його права як власника цього майна чи вирішило будь-які питання, пов'язані із такими правами, набутими лише у 2017 році.

Отже, правовідносини щодо реєстрації місця проживання позивачів, що виникли у 2016 році та оскаржуване рішення суду, ухвалене цього ж року, не впливають на права АТ "Айбокс Банк" як іпотекодержателя майна та як власника з 2017 року цього майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" суд зазначив, що право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов'язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 305 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Таким чином, наявні підстави для закриття апеляційного провадження, оскільки оскаржуваною постановою суду питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки АТ "Айбокс Банк" не вирішувалося.

Аналогічну позицію суду апеляційної інстанції щодо застосування пункту 5 частини першої статті 305 КАС підтримав Верховний Суд в ухвалі від 07 травня 2018 року по справі № 825/2092/17.

Відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З цих же підстав необґрунтованим є клопотання скаржника про залучення його до участі у розгляді справи як третьої особи.

При цьому колегія суддів наголошує, що позивач не позбавлений можливості захищати свої права як власника відповідного майна у визначеному законом порядку.

Керуючись статтями 34, 242, 243, 305, 328 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на постанову Дарницького районного суду м.Києва від 30 серпня 2016 року закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя О.М. Ганечко

Суддя А.Ю. Коротких

Повний текст ухвали складений 15.11.2018.