Справа № 804/2545/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

15 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/2545/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засідання Сколишеві О.О.,

за участі представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року в адміністративній справі №804/2545/18 (головуючий 1-ї інстанції Рябчук О.С.) за позовом Комунального підприємства «Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену» Дніпропетровської міської ради до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 05.04.2018 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.02.2017 року № НОМЕР_1.

Дніпропетровським окружним адміністративним судом здійснено заміну первинного відповідача належним відповідачем - Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 28.02.2017 року Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про збільшення суми грошового зобовязання за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 37050,36 грн..

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач надав суду апеляційної інстанції відзив на скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники позивача проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - Комунальне підприємство «Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену» Дніпропетровської міської ради є юридичною особою, перебуває на обліку податкових органів як платник земельного податку з 01.01.2011 року.

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 27.04.2016 року №23/7 «Про припинення ДП «Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену» Дніпропетровської міської ради» вирішено припинити Державне підприємство «Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену» Дніпропетровської міської ради в результаті реорганізації (перетворення) у Комунальне підприємство «Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену» Дніпропетровської міської ради, затверджено статут підприємства.

Відповідач - Головне управління ДФС у Дніпропетровській області є субєктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку КП «Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену» Дніпропетровської міської ради з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 29.01.2017 року, та з питання дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 29.01.2017 року, за результатами якої 14.02.2017 року складено акт № 672/04-36-14-01/35986512 (а.с.63-70).

За висновками акту перевірки контролюючим органом встановлені порушення позивачем, зокрема:

- п.274.1 ст.274, п.284.1 ст.284 Податкового Кодексу України, внаслідок чого занижено податкові зобовязання по земельному податку за період з 01.04.2016 року по 31.07.2016 року у розмірі 131050,16 грн.;

- п. 287.3 ст. 287, п. 284.1 ст. 284, Податкового Кодексу України, що призвело до виникнення штрафних санкцій за несвоєчасну сплату суми податкового зобовязання.

На підставі акту перевірки податковим органом 28.02.2017 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем «земельний податок з юридичних осіб» у розмірі 37050,36 грн., в тому числі за податковими зобовязаннями - 29640,29 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 7410,07 грн. (а.с.71).

Не погодившись з податковим повідомленням- рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що використані підприємством пільги за рішенням Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року № 3/65 є чинними, а відтак рішення контролюючого органу про збільшення суми грошового зобовязання за платежем «земельний податок з юридичних осіб» є неправомірним та належить скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним.

Правові засади застосування земельного податку регламентовані розділом XII «Податок на майно» Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України земельний податок - обовязковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно з пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

На підставі рішення Дніпропетровської міської ради №151/28 від 14.11.2012 року позивач є користувачем земельної ділянки за адресою: вул.Фурманова, 12-А, м.Дніпропетровськ, кадастровий номер :03:120707:0084, площею 0,6622 га та цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації будівель і споруд міського електротранспорту, землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення/для завершення будівництва робочого ствола №16.

Вказана обставина сторонами не заперечується та не оспорюється.

Згідно з вимогами п.284.1 ст.284 Податкового кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.

Відповідно до вимог п. 284.2 ст.284 Податкового кодексу України, якщо право на пільгу у платника виникає протягом року, то він звільняється від сплати податку починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому виникло це право. У разі втрати права на пільгу протягом року податок сплачується починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому втрачено це право.

Проведеною перевіркою дотримання вимог податкового законодавства щодо земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлено, що за період 2014 - 2015 роки позивачем задекларовано пільгу по сплаті земельного податку у розмірі 100% згідно рішень Дніпропетровської міської ради від 25.12.2013 року №4/45 «Про звільнення підприємств міста від сплати податку за землю у 2014 році» та від 29.12.2014 року №8/59 «Про звільнення підприємств міста від сплати податку за землю у 2015 році» відповідно.

В декларації за 2016 рік позивач задекларував податкові зобовязання на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року №3/65 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року №5/6 «Про місцеві податки та збори на території міста».

Вказаним рішенням внесено зміни до рішення Дніпропетровської міської ради від 27.12.2010 року №5/6 «Про місцеві податки та збори на території міста» (з урахуванням змін, внесених раніше), а саме установлено ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку (додаток 2) (п.п.4.2 п.4 рішення) (а.с.28-37).

Так, пунктом 3 додатку 2 до рішення Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року №3/65 визначено перелік пільг щодо сплати земельного податку для юридичних осіб.

Відповідно пунктом 3 вказаного рішення установлено, що це рішення набуває чинності з 01.01.2016 року.

30.03.2016 року Дніпропетровська міська рада прийняла рішення №8/5 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року №5/6 «Про місцеві податки та збори на території міста», яким внесено доповнення до рішення міської ради від 27.12.2010 року №5/6 «Про місцеві податки та збори на території міста» (з урахуванням змін, внесених раніше), а саме: доповнено пункт 3.1 додатка 2 підпунктами 3.1.10, 3.1.11 та 3.1.12 у такій редакції:

« 3.1.10. комунальні підприємства, які надають послуги у сфері міського електротранспорту і метрополітену за регульованими тарифами;

3.1.11. субєкти господарювання за земельні ділянки, які використовуються для будівництва обєктів метрополітену;

3.1.12. субєкти господарювання за земельні ділянки, на яких розміщено транзитні модульні містечка для внутрішнього переміщення осіб (до 01.01.2018)» (а.с.26-27).

У звязку з встановленою пільгою для субєктів господарювання за земельні ділянки, які використовуються для будівництва обєктів метрополітену, позивачем подано податковому органу уточнюючу податкову декларацію від 14.04.2016 року №, якою з квітня по грудень 2016 року задекларовано зменшення раніше нарахованих податкових зобовязань по земельному податку в повному обсязі на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 30.03.2016 року №8/5.

Відповідачем в акті перевірки підтверджено, що рішенням Дніпропетровської міської ради №8/5 від 30.03.2016 року позивач був звільнений від сплати земельного податку.

Проте, в обгрунтування порушень позивачем вимог податкового законодавства щодо земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2016 рік податковий орган в акті перевірки посилається на постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20.04.2016 року у справі №200/26369/15-а, якою рішення Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року №3/65 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року №5/6 «Про місцеві податки та збори на території міста» скасовано. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року у справі №200/26369/15-а вищевказану постанову залишено без змін (а.с.47-48, 49-53).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 червня 2017 року у справі №200/26369/15-а (провадження К/800/20232/16) постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.44-46).

Тобто, проводячи перевірку в лютому 2017 року, відповідач дійсно керувався відсутністю пільг щодо сплати земельного податку, оскільки рішення Дніпропетровської міської ради, яким були встановлені відповідні пільги, скасовано постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 квітня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року.

На теперішній час рішення Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року №3/65 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року №5/6 «Про місцеві податки та збори на території міста» є чинним та підлягає застосуванню у спірному періоді.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки прийнято на підставі акта перевірки, висновки якого грунтуються на судових рішеннях, які в подальшому були скасовані.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, не доведено правомірність податкового повідомлення-рішення від 28.02.2017 року №.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини пятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня 2018 року становить 1762 гривень, тобто до незначних у 2018 році відносяться справи щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує 176200 гривень.

Предметом спору в даній справі є податкове повідомлення рішення від 28.02.2017 року № НОМЕР_1 на суму 37050,36 грн. (що не перевищує 176200 гривень), у звязку з чим справа, що розглядається, на час прийняття постанови суду апеляційної інстанції є справою незначної складності, а тому постанова суду апеляційної інстанції не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року в адміністративній справі №804/2545/18 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року в адміністративній справі №804/2545/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2018 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак