Справа № 335/9576/18
Суддя: Макаров В. О.
Дата ухвалення: 2018-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/9576/18 2-а/335/271/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержанта поліції Бойко Марка Сергійовича, третя особа Управління патрульної поліції у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 521893 від 07.08.2018 року за ч. 2 ст. 122 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержанта поліції Бойко М.С., третя особа Управління патрульної поліції у Запорізькій області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 521893 від 07.08.2018 року за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що 07.08.2018 року відносно нього інспектором 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержантом поліції Бойко М.С. було винесено постанову серії ЕАВ № 521893 про притягнення його адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у розмірі 425 грн. 00 коп. Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, винесена з порушенням закону та підлягає скасуванню.

Зазначає, що 07.08.2018 року він керуючи автомобілем «ЗАЗ LANOS», номерний знак НОМЕР_1, а не транспортним засобом «SKODA OCTAVIA», номерний знак НОМЕР_2, як зазначено у постанові, рухався по проспекту Соборному у м. Запоріжжі та був зупинений інспектором патрульної поліції, на тій підставі, що він нібито здійснив рух на заборонений жовтий поєднаний сигнал світлофору. На його пояснення щодо здійснення руху автомобілем на зелений сигнал світлофору до уваги інспектором прийняті не були, доказів наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не представлено.

Позивач вказує, що ПДР не порушував, інспектором було незаконно розглянуто справу у його відсутність, не надано можливості скористатись своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, було порушено вимоги ст.ст. 278, 279 та 283 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши, що позов підтримує повністю.

Відповідач інспектор 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержант поліції Бойко М.С., в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, відзиву на позов не надав, про причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Управління патрульної поліції у Запорізькій області у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

З урахуванням заяви позивача та належних чином повідомленого відповідача та третьої особи, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін та на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України без проведення фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, розглянувши адміністративну справу, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.08.2018 року щодо ОСОБА_1 інспектором 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержантом поліції Бойко М.С. винесено постанову про притягнення позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України за те, що він керуючи транспортним засобом «SKODA OCTAVIA», номерний знак НОМЕР_2, не виконав вимоги п.8.7.3 є ПДР здійснив рух на заборонений жовтий сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 є ПДР та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с. 5, 13).

Спір виник з тих підстав, що позивач вважає оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства, необґрунтованою і незаконною, оскільки вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, так, як в матеріалах відсутні докази вчинення ним адміністративного правопорушення, наполягає на тому, що не керував транспортним засобом, який зазначений у постанові, тощо.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих,свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Бойко М.С., як суб'єктом владних повноважень, дії якої оскаржуються позивачем, суду не надано будь-яких доказів правомірності свого рішення про притягненню позивача до адміністративної відповідальності.

Під час розгляду справи відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували доводи ОСОБА_1 щодо безпідставності притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, допущених порушень при винесенні постанови про накладення на нього стягнення за вчинення правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивач, керуючи автомобілем «SKODA OCTAVIA», номерний знак НОМЕР_2, не виконав вимогу п.8.7.3 є Правил дорожнього руху, чим порушив п. 8.7.3 є Правил дорожнього руху.

Інших доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху суду не надано, не надано також пояснень свідків, фото чи відео фіксації правопорушення, не відображено локалізацію місця руху автомобіля.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Оскільки оскаржувана постанова винесена щодо адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що виноситься за скороченою процедурою (без складання протоколу), вона обов'язково повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, оскільки це єдиний доказ по даній категорії справ, яким може бути підтверджено вчинення особою правопорушення, а постанова виступає свого роду доказом вчинення правопорушення.

Проте, оскаржувана постанова не містить відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, тобто вона не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та винесена за відсутності будь-яких доказів вчинення особою правопорушення, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Суд звертає увагу на те, що відсутність у оскаржуваній постанові вказаних відомостей (відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис), які є обов'язковими в силу приписів ст. 283 КУпАП, свідчить про її невідповідність вимогам закону (незаконність) та недопустимість в даному випадку як доказу вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначається у пункту п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За таких обставин, оцінивши надані докази, суд вважає, що відповідач не надав суду доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в цій частині, оскаржувана постанову слід скасувати, а провадження по справі - закриттю.

Що стосується вимог про стягнення судових витрат на оплату юридичних послуг, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 132 КАС України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 , 2 , 3 ст. 134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

ВССУ у справі № 6-32389ск15 та ВССУ від 14.09.2016 року у справі 537/3062/15-ц) зазначив, що склад та розмір таких витрат є предметом доказування у справі. Доказами витрат є: договір доручення або про надання правової допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Можуть бути також стягнуті витрати на правову допомогу, які понесені стороною і у разі вчинення дій поза судовим засіданням, але у конкретній справі, що розглядається судом.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 2 000,00 коп. представником позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 18.09.2017 року укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об»єданням «Гладкий, Яценко та Партнери», в особі керівника ОСОБА_5 (а.с. 15), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_5 № 4737 (а.с. 16).

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що вказані витрати не підлягають стягненню, оскільки позивачем не доведено обставин надання йому адвокатом правової допомоги саме за даною справою та обставин здійснення ним оплати послуг по наданню правової допомоги в зазначеному розмірі саме в якості оплати послуг адвоката, по даній справі. Квитанції як оплату гонорару позивачем, або акти здачі - прийняття робіт (наданих послуг) відсутні у матеріалах справи та не надавались суду під час розгляду справи.

Таким чином, в стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу слід відмовити.

Судові витрати по справі зі сплати судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст.19, 62 Конституції України, ст. 122, 251 КУпАП, ст.ст. 72,77, 74, 241-246, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1, задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАВ № 521893 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 07 серпня 2018 року, винесену інспектором 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержантом поліції Бойко Марком Сергійовичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_1, за ч. 2 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_1, за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрити.

В задоволені іншої частини вимог, відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду (49005, м. Дніпро, вул. Василя Жуковського, 23) через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 107-Б). протягом десяти днів з його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: В.О. Макаров