Справа № 820/147/18
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 р. м. ХарківСправа № 820/147/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Макаренко Я.М.

суддів: Бенедик А.П. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

представника позивача Василинич О.А.

представника відповідача Потапенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р., головуючий суддя І інстанції Єгупенко В.В. по справі № 820/147/18

за позовом Комунального підприємства "Харків-Сигнал"

до Головного управління ДФС у Харківській області треті особи Харківська міська рада , Департамент інфраструктури Харківської міської ради

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харків-Сигнал" (надалі по тексту позивач, КП "Харків-Сигнал") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (надалі по тексту відповідач, ГУ ДФС у Харківській області), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення відповідача від 20.10.2017 № , № , № , № .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 року адміністративний позов Комунального підприємства "Харків-Сигнал" (вул. Чоботарська, 6, м. Харків) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків) про скасування податкових повідомлень - рішень задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 20.10.2017 № , № , № , № .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області () на користь Комунального підприємства "Харків-Сигнал" () сплачений судовий збір у розмірі 32833,70 грн. (тридцять дві тисячі вісімсот тридцять три гривні 70 копійок).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, з викладенням висновків, які не відповідають обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач подав на апеляційну скаргу відповідача відзив, в якому, посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 р.-без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 3162 від 13.07.2017 та № 4236 від 23.08.2017 було проведено документальну планову виїзну перевірку КП "Харків-Сигнал" щодо дотримання позивачем податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.03.2017.

За результатами проведеної перевірки 15.09.2017 складено акт № 12705/20-40-14-03-07/35586054, яким встановлено порушення позивачем п.п.138.1.1 п.128.1, п.138.2, п.138.4, сь.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 35532 грн. за 2014 рік; п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.5 П(С)БО 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 за № 860/4153, з урахування положень Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Мінфіну України від 30.11.1999 № 291 та зареєстрованої в Мінюсті України 21.12.1999 за № 893/4186, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 1712945 грн. за І квартал 2017 року та завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування в сумі 897538 грн. за І квартал 2017 року; п.188.1 ст.188, п.п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 25033 грн. в т.ч. за серпень 2014 року в сумі 24374 грн., за вересень 2014 року в сумі 659 грн. та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту (рядок 19 декларації) та від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) за березень 2017 року в сумі 24927 грн.

На підставі вказаного акту перевірки від 15.09.2017 відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 20.10.2017 № за формою "Р" про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість у розмірі 823,75 грн, з яких 659,00 за основним платежем та 164,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції; податкове повідомлення - рішення від 20.10.2017 № за формою "Р" про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток, що належать до комунальної власності у розмірі 2185596,25 грн., з яких 1748477,00 за основним платежем та 437119,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції; податкове повідомлення - рішення від 20.10.2017 № за формою "В4" про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 24927,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові санкції) 10 % у розмірі 2492,70 грн.; податкове повідомлення - рішення від 20.10.2017 № за формою "П" про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податковим на прибуток у розмірі 897538,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів, перевіряючи податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 20.10.2017 № , № , № , № на відповідність вимогам, наведеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також подані сторонами по справі докази, приходить до висновку, що вказані рішення прийнято необґрунтовано, з огляду на наступне.

Податковим повідомленням-рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 20.10.2017 № позивачу за порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України, п. 5 П(с) БО 15 від 30.11.1999 №291 зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 1 кв. 2017 року у розмірі 897538 грн та податковим повідомленням-рішенням від 20.10.2017 року № за порушення позивачем пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України та п. 5 П (С)БО 15 від 30.11.1999 №291 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов'язаннями у розмірі 1712945,0 грн та за штрафними санкціями у розмірі 428236,25 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення контролюючого органу грунтувалися на висновках відповідача, що позивачем у порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, п. 5 П (С) БО №15 від 30.11.1999 № 291 не було включено до складу інших операційних доходів суми безоплатно отриманих оборотних активів у вигляді грошових коштів, що надійшли позивачу від Департаменту інфраструктури Харківської міської ради в розмірі 10413900 грн.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, КП "Харків-Сигнал" є комунальним підприємством, зареєстроване 24.12.2007, види діяльності за КВЕД - допоміжне обслуговування наземного транспорту.

Згідно статуту зазначеного підприємства в редакції від 2013 року, КП "Харків-Сигнал" є комунальним унітарним підприємством комунальної власності Харківської міської ради, засновником і власником якого є Харківська міська рада.

Майно КП "Харків-Сигнал" є відокремленою частиною комунальної власності, що належить територіальній громаді м. Харкова. Власником майна є територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, а орган, уповноважений управляти майном є Харківська міська рада.

Відповідно до п.5.3 розділу 5 Статуту КП "Харків-Сигнал", джерелами формування майна підприємства, в тому числі, є основні фонди та обігові кошти, передані підприємству.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 315/16 від 06.07.2016 "Про внесення змін до кошторисів витрат на виконання "Програми підвищення безпеки дорожнього руху в м. Харкові на 2013-2020 роки" та "Програми розвитку міського електротранспорту м. Харкова на 2013-2020 роки" за рахунок коштів міського бюджету м. Харкова" внесені зміни до кошторисів на виконання програм.

Згідно Додатку № 1 до рішення, до кошторису витрат на виконання вищевикладених програм включені внески органів місцевого самоврядування в статутний капітал КП "Харків-Сигнал" з метою інвестування в необоротні активи (на придбання спецтехніки) в розмірі 10427200 грн.

На казначейський рахунок КП «Харків-Сигнал» від Департаменту інфраструктури ХМР були зараховані кошти в сумі 10413900 грн, що підтверджується банківськими виписками з рахунку за грудень 2016 року (а.с.108-110 т.1).

Згідно вказаних банківських виписок грошові кошти у розмірі 10413900 грн є внеском в статутний фонд КП «Харків-Сигнал».

Наказом Департаменту інфраструктури Харківської міської ради від 28.08.2017 року №525 «Про збільшення статутного фонду КП «Харків-Сигнал»» вирішено збільшити статутний фонд позивачу на 10413900 грн.

Розпорядженням Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 11.09.2017 р. №367 «Про затвердження Статуту комунального підприємства «Харків-Сигнал» затверджено Статут підприємства в новій редакції у зв'язку із збільшенням статутного фонду.

Державна реєстрація змін до установчих документів в зв'язку із збільшенням статутного фонду на 10 413 900 грн була здійснена 27.09.2017 року.

Отже, кошти у розмірі 10 413 900 грн, що надійшли на рахунок позивача від Департаменту інфраструктури ХМР у грудні 2016 року, є внеском в статутний фонд позивача.

Колегія суддів зазначає, що внески до статутного фонду підприємства не вважаються доходом та не підлягають оподаткуванню податком на прибуток, з оглядну на таке.

Відповідно до пп. 44.2. ст. 44 Податкового кодексу України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до пп. 134.1.1. ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 за № 860/4153, встановлено:

«5. Дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.»

Отже, зростання капіталу за рахунок внесків засновників, за нормами ПсБО 15 «Дохід» не вважається доходом, та не є об'єктом оподаткування податком на прибуток.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 20.10.2017 № та від 20.10.2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов'язаннями у розмірі 1712945,0 грн та за штрафними санкціями у розмірі 428236,25 грн.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем станом на час проведення перевірки статутний фонд не збільшено, а тому отримані у грудні 2016 року грошові кошти від Департаменту інфраструктури підлягають включенню до складу доходів у вигляді безоплатно отриманих активів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані кошти надійши з цільовим призначенням "внески" в статутний фонд КП «Харків-Сигнал», що підтверджено банківськими виписками за грудень 2016 року, при цьому зростання власного капіталу за рахунок отриманих бюджетних коштів, що надійшли як капітальні трансферти на придбання осоновних засобів від засновника не визнаються доходом згідно П(С) БО 15. Крім того, на час складання акту перевірки наказом Департаменту інфраструктури Харківської міської ради від 28.08.2017 року №525 вирішено збільшити статутний фонд позивачу на 10413900 грн у зв'язку з чим Розпорядженням Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 11.09.2017 р. №367 затверджено Статут підприємства в новій редакції.

Також, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивачу податковими повідомленнями - рішеннями Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 20.10.2017 № та № за порушення позивачем п.44.1 ст.44, п. 188.1 ст.188, п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 ПК України та пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов'язаннями у розмірі 659 грн та за штрафними санкціями у розмірі 164,75 грн. та збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов'язаннями у розмірі 35532,0 грн та за штрафними санкціями у розмірі 8883,0 грн.

Підставою для прийняття контролюючим органом вказаних податкових повідомлень - рішень, при наявності матеріалів податкової інформації щодо контрагента ПП «БОННА», є висновки контролюючого органу про не підтвердження КП «Харків Сигнал» реальності придбання товарів від контрагента ПП «БОННА», а отже правомірність формування позивачем податкового кредиту та витрат за господарськими операціями з ПП «БОННА».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками контролюючого органу, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що основним видом діяльності КП "Харків-Сигнал" є допоміжне обслуговування наземного транспорту, що включає в себе виконання комплексу робіт по технічному нагляду, утриманню та ремонту технічних засобів реагування, що передбачено розділом 3 Статуту у редакції 2013 року. Діяльність підприємства спрямована на досягнення прибутку.

Колегією суддів встановлено, що КП "Харків-Сигнал" мав взаємовідносини з ПП "Бонна" з придбання товару липні 2014 року на суму ПДВ 1424,24 грн., у серпні 2014 року на суму ПДВ 22950,36 грн., у вересні 2014 року на суму ПДВ 659,22 грн.

Так, 03 січня 2014 року між ПП "Бонна" та позивачем було укладено договір № 101, відповідно до умов якого постачальник (ПП "Бонна") зобов'язався поставити товар, а покупець (КП "Харків-Сигнал") зобов'язався оплатити вартість товару на умовах, даного договору. Обсяг товару, що постачається вказується відповідно до кількості у заявці за цінами постачальника, діючими на час поставки згідно рахунків-фактур.

Пунктом 6.8 договору № 101 визначено, що постачання товару може здійснюватися як автотранспортом покупця, так і постачальника, про що зазначається в заявці.

На підтвердження факту придбання товару у ПП "Бонна" КП "Харків-Сигнал" надано заявки, виписку по рахунку, рахунок на оплату, прибутковий ордер, видаткові накладні, подорожні листи, податкові накладні, журнал реєстрації довіреностей.

Придбаний у ПП "Бонна" товар позивачем було використано у виробничій діяльності позивача під час виконання взятих на себе зобов'язань з надання послуг з утримання технічних засобів регулювання дорожнього руху згідно договору про закупівлю полу за державні кошти від 08.04.2014, укладеного між Департаментом транспорту Харківської міської ради та додаткової угоди № 3 від 31.12.2014 до договору.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами п.198.3. ст. 198 Податкового кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу, що передбачено п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України.

Отже, податковий кредит складається із сум податку на додану вартість нарахованого (сплаченого) платником податку протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, видана платником податку.

Відповідно до п. 138.1. ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп.138.1.1. п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.4. п. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Вимоги до підтвердження даних, наведених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ-документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має містити дві обов'язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

На підтвердження факту придбання товару у ПП "Бонна" КП "Харків-Сигнал" надано всі належним чином оформленні первинні документи, а тому позивачем доведено реальність господарських операцій з ПП Бонна».

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на не підтвердження позивачем реальності господарських операцій з ПП «Бонна» подорожніми листами, оскільки в зазначених документах відсутнє посилання на товарно-транспортні накладні та відсутній підпис керівника ПП «Бонна» та печатки підприємства, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на таке.

Пунктом 6.8 договору № 101 визначено, що постачання товару може здійснюватися як автотранспортом покупця, так і постачальника, про що зазначається в заявці.

Згідно заявок наданих на виконання договору № 100 від 03.01.2014 року доставка товару буде здійснюватися власним транспортом позивача.

Згідно довідки позивача від 11.01.2018 року №14 у позивача в період з 01.01.2014 року по 01.01.2015 року були в наявності транспортні засоби.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року N 363, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за N 128/2568 товарно-транспортна накладна це юридичний документ, що призначений, зокрема, для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи; транспортна послуга це перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов'язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.

Згідно з додатком 7 до вказаних Правил форма ТТН містить графу для заповнення інформації про транспортні послуги, які надаються автомобільним перевізником.

Тобто, ТТН складається у разі коли товар перевозиться безпосередньо автомобільним перевізником.

Спірний товар від ПП «Бонна» перевозився власними силами позивача за рахунок транспортного засобу який був у нього в наявності, а тому доцільності складання додатково до подорожніх листів ТТН у позивача не було.

На підтвердження транспортування спірного товару позивачем надано подорожні листи, а тому колегія суддів вважає доводи відповідача про не підтвердження реальності спірних господарських операцій саме товарно-транспортними накладними є необгрунтованими.

Також, в підтвердження фактичного отримання товару від ПП «Бонна» позивачем надано рішення ДП «Полтава стандартметрологія» від 18.05.2010 року № 08-19/2133, сертифікат відповідності, додаток до сертифікату відповідності, декларацію про відповідність.

Колегія суддів також зазначає, що порушення порядку здійснення господарської діяльності контрагентом позивача не впливає на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою вважати неправомірним формування податкового кредиту позивачем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо його формування та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, сама по собі несплата податку контрагентом позивача, або його контрагентами (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит позивача.

Такі висновки також узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно приписів ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, відповідно в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі "Булвес" АД проти Болгарії від 22.01.2009 року судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Отже, позивач не може нести наслідків невиконання контрагентом його зобов'язань. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту та витрат суми ПДВ та витрат сплачених за господарськими операціями з ПП «Бонна».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність податкових повідомлень - рішень Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 20.10.2017 № та № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов'язаннями у розмірі 35532,0 грн та за штрафними санкціями у розмірі 8883,0 грн.

Також, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що податковим повідомленням - рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 20.10.2017 № позивачу зменшено суму від'ємного значення ПДВ на 24927 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 2492,7 грн., оскільки, на думку відповідача, позивачем було занижено базу оподаткування податком на додану вартість при виконанні робіт по утриманню технічних засобів регулювання дорожнього руху, проведених для Департаменту інфраструктури Харківської міської ради та ТОВ "Епіцентр К".

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.14.1.71. п. 14.1. ст. 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.219. п. 14.1. ст. 14 ПК України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Відповідно до п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 29.03.2016 року між Департаментом інфраструктури Харківської міської ради (замовник) та КП «Харків-Сигнал» (виконавець) укладено договір № 2 відповідно до якого виконавець зобов'язується у 2016 році надати замовникові послуги за ДК 016:2010 код 52.21.2- послуги, суміжні з дорожнім перевезенням ( код CPV за ДК 021:2015-50230000-6 Послуги з ремонту, технічного обслуговування дорожньої інфраструктури і пов'язаного обладнання та супутні послуги ( утримання технічних засобів регулювання дорожнього руху) за цінами та у термін зазначений у договірній ціні, а замовник-прийняти та оплатити такі послуги.

В підтвердження факту виконання сторонами умов вказаного договору позивачем надано договірну ціну, додаткові угоди до договору.

Також, 04.01.2016 року між позивачем ( підрядник) та ТОВ Епіцентр К» (замовник) укладено договір на виконання робіт №01 відповідно до якого замовник доручає, а підрядник виконує роботи з технічного обслуговування світлофорного об'єкту за адресою: пр. Гагаріна, 352-гіпермаркет «Епіцентр» в м. Харкові.

Пунктом 2.1 цього договору передбачено, що вартість робіт за цим договором визначається договірною ціною, погодженою з замовником.

В підтвердження факту виконання сторонами умов вказаного договору позивачем надано договірну ціну, додаткову угоду до договору.

Відповідно до ч.2. ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що, оскільки, позивач та Департамент транспорту Харківської міської ради і Департамент інфраструктури Харківської міської ради є взаємно залежними юридичними особами, то ціна надання послуг КП «Харків-Сигнал» у лютому, березні 2017 року не є звичайною ціною, що відповідає ринковій ціні, оскільки виконані та реалізовані за цінами нижче їх фактичної собівартості.

Проте, згідно акту перевірки такі висновки відповідачем зроблені на підставі даних бухгалтерського обліку позивача шляхом порівняльної таблиці бухгалтерських рахунків позивача.

Відповідачем, всупереч приписам ст. 77 КАС України, не надано суду обґрунтованих доказів та підтверджень того, що договірна ціна з постачання спірних послуг була нижче ринкових цін, а саме: інформацію про укладені договори з ідентичними (однорідними) роботами, послугами у співставних умовах, а акт перевірки не містить жодного обґрунтування невідповідності відпускної ціни рівню ринкових цін.

При цьому, відповідачем не досліджувався рівень собівартості кожної реалізованої послуги позивачем, первинні документи, що свідчать про розмір собівартості реалізованих послуг.

Отже, відповідачем не доведено заниження позивачем бази оподаткування податком на додану вартість при виконанні робіт по утриманню технічних засобів регулювання дорожнього руху, проведених для Департаменту інфраструктури Харківської міської ради та ТОВ "Епіцентр К".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 20.10.2017 № .

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення .

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 по справі № 820/147/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 16.11.2018.