Справа № 640/18564/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

14 листопада 2018 року м. Київ № 640/18564/18

Cуддя Окружного адміністративного суду міста Києва Маруліна Л.О., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1

до Держави Україна в особі правління Пенсійного Фонду України Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва

про зобов'язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відповідач 1 - Держави Україна в особі правління Пенсійного Фонду України, Відповідач 2 - Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва в якому просить:

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва сплатити Позивачу всю заборгованість по Пенсії: спричинений Позивачу матеріальний збиток, суму - 522776,27 (п'ятсот двадцять дві тисячі сімсот сімдесят шість гривень сім копійок) та за моральний збиток, що виражається в пошкодженні здоров'я Позивача, суму - 522776,27 (п'ятсот двадцять дві тисячі сімсот сімдесят шість гривень сім копійок);

- зобов'язати відповідача негайно надати Позивачу суму 5 000 000 грн. (п'ять мільйонів гривень для придбання та обладнання житла Кошти надати в рахунок недовиплаченого Державного пенсійного; соціального забезпечення; Кошти необхідні Позивачу та його дітям оскільки вони бездомні);

- прийняти судове рішення про проведення судової експертизи пенсійної справи позивача (ор. №863421 цб/пб 50046/2024);

- зобов'язати відповідача негайно сплатити Позивачу всю суму пограбованого у Позивача Державного пенсійного та соціального забезпечення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суддя після одержання позовної заяви, зокрема, з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України, у одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

- або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

- або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних та юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем, поряд з вимогами, що стосуються оскарження дій (бездіяльності) територіального органу Пенсійного фонду України, які підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, заявлено вимогу щодо зобов'язання надання коштів Позивачу для придбання та обладнання житла.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Житлові спори - особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

Відповідно до абзацу другого пункту 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», ураховуючи положення статті 1 Цивільного кодексу України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Також пунктом 24 зазначеної вище постанови Пленуму від 01.03.2013 № 3 роз'яснено, що у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року № 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків") тощо. Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

Крім того, згідно пункту 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що спори про надання житла (поліпшення житлових умов), мають розглядатись в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 справа № 6-14цс16.

Враховуючи вищевикладене та наведені в адміністративному позові обставини, суд вважає, що дана вимога не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має розглядатися в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Оскільки позивачем при зверненні до суду з даним позовом порушено встановлені законом правила об'єднання позовних вимог, а саме, об'єднано позовні вимоги, які належить розглядати як у порядку цивільного, так і у порядку адміністративного судочинства, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Згідно із частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 21, 169, 171, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 повернути позивачу.

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви та позовні матеріали невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.О. Маруліна