Справа № 0540/5352/18-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року справа №0540/5352/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенко І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року у справі № 0540/5352/18-а (головуючий суддя І інстанції - Буряк І. В.), складене у повному обсязі 27 серпня 2018 року у м. Слов'янську Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2018 року ОСОБА_1, звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо зупинення виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат з 28 січня 2016 року;

- зобов'язання управління виплатити заборгованість зі сплати страхових виплат позивачу з 28 січня 2016 року та поновлення таких виплат на рахунок в уповноваженому банку - АТ "Ощадбанк" (а.с. 4-7).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо зупинення виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат з 28 січня 2016 року. Зобов'язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області виплатити заборгованість зі сплати страхових виплат ОСОБА_1 з 28 січня 2016 року та поновити такі виплати на рахунок уповноваженого позивачем банку. Скасовано постанову управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про припинення щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право у разі смерті потерпілого від 29 лютого 2016 року № 0557/5372.3/5372.3/16, якою припинено виплату особі, яка має на неї право (а.с. 30-33).

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просило суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачене право припинення страхових виплат, зокрема, в інших випадках, передбачених законодавством.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи, яка видана 27 січня 2015 року, закінчився 21 січня 2016 року, у зв'язку із чим вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції діють безстроково, вважаючи, при цьому неправомірними посилання управління на те, що строк дії довідки, яка видана позивачу на підтвердження статусу внутрішньо переміщеної особи сплинув і вона є недійсною.

На переконання апелянта, припинення щомісячної страхової виплати є законним, обґрунтованим.

Серед іншого, апелянт повідомляє суд апеляційної інстанції, що згідно протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 22 серпня 2017 року №58 відносно позивача комісією прийнято рішення про відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати у зв'язку із не підтвердженням місця фактичного проживання у відповідності до п.п. 2 п. 12 Порядку № 365 (а.с. 41-43).

Судом першої інстанції зазначену справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, тому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Позивач, ОСОБА_1 є громадянкою України, постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 але внаслідок проведення на даній території антитерористичної операції вимушено покинула своє фактичне місце проживання та переїхала до смт. Билбасівка Слов'янського району Донецької області.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Слов'янської районної державної адміністрації від 27 січня 2015 року № , позивача взято на облік, як особу яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, тобто визнано внутрішньо переміщеною особою. (а.с. 11).

Позивач перебуває на обліку у відповідача у якості отримувача страхових виплат у разі смерті потерпілого, що не заперечується сторонами у справі та не є спірним.

З 28 січня 2016 року виплата щомісячних страхових виплат позивачу не проводилась.

08 червня 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила: надати копію розпорядження про взяття її на облік; надати копію рішення про припинення нарахування та виплати щомісячних страхових виплат у разі смерті потерпілого; поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат у разі смерті потерпілого та виплатити заборгованість (а.с. 13).

За результатами розгляду заяви позивача, відповідач, листом від 15 червня 2018 року за вих. № 04/08-2118 повідомив позивача, що страхові виплати їй припинено з 28 січня 2016 року у зв'язку із закінченням дії довідки внутрішньо переміщеної особи № від 27 січня 2015 року (строк дії довідки - до 27 січня 2016 року). Відповідач також зазначив, що для відновлення страхових виплат позивачу необхідно звернутись до Управління із відповідною заявою та пройти перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування (а.с. 14).

Також, відповідачем позивачу надано копію постанови № 0557/5372.3/5372.3/16 від 29 лютого 2016 року «Про припинення щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право у разі смерті потерпілого». У графі «Причина припинення» зазначено - закінчення терміну дії щомісячної виплати, Дата припинення виплати пенсії - 28 січня 2016 року (а.с. 15).

Позивач із такими діями позивача не погодилась та звернулась до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що припиняючи позивачу виплату страхових виплат, відповідач діяв неправомірно, не на підставі та не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, оскільки у статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відсутня така підстава для припинення страхових виплат, як «закінчення терміну дії щомісячної виплати». Крім того, за висновком суду першої інстанції, відповідно до Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року №1706-VII, довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції діють безстроково, а тому управлінням помилково встановлено, що строк дії довідки, яка видана позивачу на підтвердження статусу внутрішньо переміщеної особи сплинув і вона є недійсною.

Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та скасував постанову управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про припинення щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право у разі смерті потерпілого від 29 лютого 2016 року № 0557/5372.3/5372.3/16, якою припинено виплату особі, яка має на неї право з метою повного захисту прав позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV (далі - Закон № 1105-ХIV), Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - Порядок № 509)

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1105-ХIV, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

У відповідності до вимог ст. 46 Закону № 1105-ХIV, страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Таким чином, приписи чинного законодавства передбачають вичерпний перелік підстав, за наявності яких можуть бути припинені відповідні страхові виплати.

При цьому, у разі наявності підстав, визначених п. 6 ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-ХIV, в обов'язковому порядку у відповідній постанові має міститися посилання на відповідний випадок, передбачений іншим чинним нормативно-правовим актом, однак таке посилання у прийнятій відповідачем постанові - відсутнє.

Матеріали справи свідчать, що у якості підстави для припинення позивачу страхових виплат, відповідач посилається на закінчення терміну дії щомісячної виплати, однак, зазначені підстави не можна вважати належною підставою для припинення страхових виплат, оскільки такі дії відповідача суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним у ст. 46 Закону № 1105-ХIV.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, і в апеляційній скарзі апелянт наголошував на тому, що строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи, яка видана 27 січня 2015 року, закінчився 21 січня 2016 року і вона є недійсною, суд апеляційної інстанції вважає таке посилання необґрунтованим, з огляду на наступне.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом № 1706-VII.

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII (в редакції чинній станом на момент припинення позивачу виплату страхових внесків), для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати, зокрема, усіх видів соціальної допомоги за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509. Виплата (продовження виплати), серед іншого, усіх видів соціальної допомоги проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Відповідно до вимог цієї норми, існують дві безумовні підстави при призначення та продовження виплати усіх видів соціальної допомоги:

- знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою;

- наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк України».

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону № 1706-VII (в редакції чинній станом на момент припинення позивачу виплату страхових внесків), акт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно № 1706-VII, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п. 7-1 Порядку № 509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до ст. 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача органом, який її видав - Управлінням праці та соціального захисту населення.

Таким чином, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати страхових виплат.

Отже, приймаючи спірну постанову № 0557/5372.3/5372.3/16 від 29 лютого 2016 року «Про припинення щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право у разі смерті потерпілого» з підстави закінчення терміну дії щомісячної виплати, відповідач діяв неправомірно, чим порушив право позивача на виплату відповідних соціальних виплат, які гарантовані їй державою.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог в частині скасування вищевказаної постанови.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами положень статті 1 Конвенції, Статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слід звернути увагу, що стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

За рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України": перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що, в даному випадку відповідач неправомірно втрутився у право власності позивача на отримання соціальних виплат шляхом припинення відповідних виплат

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Посилання апелянта на те, що згідно протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 22 серпня 2017 року №58 відносно позивача комісією прийнято рішення про відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати у зв'язку із не підтвердженням місця фактичного проживання у відповідності до п.п. 2 п. 12 Порядку № 365, суд апеляційної інстанції до уваги також не приймає, оскільки, по-перше, рішення про відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати прийнято 22 серпня 2017 року, а припинення позивачу страхових виплат відбулось ще з 28 січня 2016 року, а по-друге, до спірних правовідносин підлягають застосування Закон №1706-VII та Закон №1105-ХIV, як такі, що мають вищу юридичну силу, а Порядок №365 від 08 червня 2016 року є нормативно-правовим актом та не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, яким є закон.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року у справі № 0540/5352/18-а за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2018 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова