Справа № 815/1032/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2018 року

Київ

справа №815/1032/17

провадження №К/9901/5073/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами справу

за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_6 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: Вербицької Н.В. (головуючий), Джабурія О.В., Крусян А.В.

І. Суть спору:

1. У лютому 2017 року ОСОБА_6 (надалі також - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (надалі - відповідач, Управління), в якому просила:

1.1. визнати незаконними дії відповідача щодо скасування дозволу на імміграцію громадянці КНР ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визнання її посвідки на постійне проживання недійсною;

1.2. скасувати рішення Управління про скасування дозволу на імміграцію громадянці КНР ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1;

1.3. поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 10 лютого 2006 року.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно скасував дозвіл на імміграцію позивача в Україну та визнав недійсними посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 видану 10 лютого 2006 року. На думку позивача, факт підроблення документів повинен бути підтвердженим вироком суду, а не лише висновками відповідача. Окрім того, в позові зазначено, що більшу половину життя ОСОБА_6 постійно проживає в Україні, де в неї народилось двоє дітей, які за територіальним походженням є громадянами України.

3. У запереченнях на цей позов Управління вказало, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки, внаслідок з'ясування обставин, встановлено, що ОСОБА_6 для отримання дозволу на імміграцію повідомила про себе свідомо неправдиві відомості та підроблені документи - постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 2 липня 2005 року у справі № 2-6798/05.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

4. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 липня 2005 року у справі № 2-6798/05 ОСОБА_6 визнано опікуном над малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

5. 10 лютого 2005 року на підставі даного рішення ВГІРФО УМВС України в Одеській області склало висновок про надання громадянці КНР ОСОБА_6 дозволу на постійне проживання в Україні та вона була документована тимчасовою посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 10 лютого 2006 року.

6. 25 листопада 2016 року з метою підтвердження законності прийнятого рішення Управління звернулось з запитом до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

7. 15 лютого 2017 року відповідач отримав відповідь, згідно з якою за обліковостатистичними даними суду за 2005 рік громадянка КНР ОСОБА_6 не зверталась зі скаргою на дії посадових осіб органу опіки та піклування виконавчого комітету Випесненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

8. 10 січня 2017 року позивач звернулася із заявою про перевірку законності надання їй дозволу на імміграцію.

9. 16 березня 2017 року відповідачем складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки КНР ОСОБА_6. Того ж дня ГУ ДМС України в Одеській області прийняло рішення № 276341 про скасування ОСОБА_6 дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини першої статті12 Закону «Про імміграцію».

10. Не погодившись із діями та рішенням відповідача щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну, позивач звернулась до суду.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

11. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

12. Визнано незаконними дії Управління щодо скасування дозволу на імміграцію громадянці КНР ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та визнання її посвідки на постійне проживання недійсною. Скасовано рішення відповідача від 16 березня 2017 року № 5/3276341 про скасування дозволу на імміграцію громадянці КНР ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 10 лютого 2006 року.

13. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не наведено законних та обґрунтованих підстав для скасування дозволу на імміграцію позивача. При цьому вказав, що втручання органу державної влади в сімейне життя позивача є неправомірним, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не враховувався неповнолітній вік дітей, законні права дитини на проживання разом з батьками, позивачкою будь-яких злочинів в Україні та поза її межами не вчинялось.

14. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

15. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідач, приймаючи рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу, діяв на підставі закону та в межах наданих повноважень. Зазначив, що відсутність жодного кримінального провадження та вироку суду з приводу підроблення судового рішення не спростовують факту використання позивачкою підробленого документу, на підставі якого вона отримала дозвіл на імміграцію.

ІV. Провадження в суді касаційної інстанції

16. 20 листопада 2017 року позивач звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишивши в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року.

17. Ухвалою Верховного Суду від 5 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

18. У скарзі ОСОБА_6 вказувала, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято із суто формальних підстав, без врахування того, що вони порушують не тільки права та інтереси позивача, але і її дітей. Судом не було враховано, що ОСОБА_6 більше половини свого життя постійно проживає в Україні, має двоє дітей, які за територіальним походженням є громадянами України та має чоловіка, який теж є іммігрантом в Україну та 27 вересня 2013 року документований посвідкою на постійне проживання.

18.1 .Також зазначила, що протягом усього часу проживання на території України вона не порушила чинного законодавства України, в тому числі про правовий статус іноземців, до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувалась.

19. Управлінням було надіслано відзив на цю касаційну скаргу, в якій відповідач просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін. На думку відповідача, судом апеляційної інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення із дотриманням норм матеріального і процесуального права, оскільки в Управління дійсно були законні підстави для скасування дозволу на імміграцію - повідомлення неправдивих відомостей та підроблених документів для отримання дозволу на імміграцію.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

20. Конституція України.

21. Кодекс адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

22. Закон України від 7 червня 2001 року № 2491-III «Про імміграцію» (надалі - Закон № 2491-III).

23. Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (надалі - Порядок № 1983).

V. Позиція Верховного Суду

24. Статтею 327 КАС України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року, обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

25. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

26. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

28. З огляду на приписи статті 159 КАС України в редакції, яка діяла на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

29. Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

30. Суди першої й апеляційної інстанцій дотримались викладеного не в повній мірі з огляду на наступне.

31. Законом № 2491-III визначені умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

32. Відповідно до статті 1 Закону № 2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

33. Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 1983 (в редакції, яка діяла на час отримання позивачем посвідки), рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи Департаменту в головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

34. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 4 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України.

35. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач отримала дозвіл на імміграцію як особа, що є опікуном громадянина України. На підтвердження законних підстав для отримання дозволу на імміграцію позивачем до міграційної служби надане рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 липня 2005 року у справі № 2-6798/05 щодо визнання громадянки КНР ОСОБА_6 опікуном неповнолітнього громадянина України ОСОБА_5

36. Відповідно до пунктів 21-24 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

37. Пунктом 1 частини першої статті 12 Закону № 2491-III встановлено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

38. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що позивач для отримання дозволу на імміграцію використала підроблені документи - постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 липня 2005 року у справі № 2-6798/05.

39. Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що чинним законодавством підставою для скасування дозволу визначено свідоме надання неправдивих відомостей. Однак, суд апеляційної інстанції для визначення дій позивача як свідоме надання неправдивих відомостей та підроблених документів врахував лише відповідь Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

40. Однак, Управління як суб'єкт владних повноважень не має повноважень встановлювати факт свідомого чи не свідомого надання заявником неправдивих відомостей, тим паче надання підроблених документів.

41. Пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

42. У свою чергу, використання завідомо підробленого документа кваліфікується як злочин, відповідно до частини четвертої статті 358 Кримінального Кодексу України.

43. Отже, судом апеляційної інстанції надано неналежну оцінку постанові Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 липня 2005 року у справі № 2-6798/05, не встановлено чи було відкрито кримінальне провадження по факту підроблення вищенаведеного судового рішення, чи дійсно позивач є опікуном ОСОБА_5

44. Окрім того, суд першої інстанції взагалі не надав належної оцінки доводам відповідача щодо неприйняття судового рішення у справі № 2-6798/05 за скаргою ОСОБА_6, на підставі якого позивач отримала дозвіл на імміграцію в Україну

45. Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судами принципу офіційного з'ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

46. Своєю чергою, суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів.

47. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

48. Судам під час нового розгляду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків і надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 КАС України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права.

VІ. Судові витрати

49. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 262, 263, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

2. Постанову Окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року у справі № 815/1032/17 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець