Справа № 815/1228/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/1228/18

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В. час і місце ухвалення: м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчук В.О. , Шляхтицький О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
ГУ ПФУДяченко О.В. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо призначення, обчислення та перерахунку ОСОБА_1 пенсії на підставі постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.04.2017 року в адміністративній справі № 495/1133/17 з 01 січня 2017 року та без застосування підвищень, які відбулися на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року № 355 Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з 01 вересня 2012 року до 23 відсотків та з 01 січня 2013 року до 35 відсотків.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести (виходячи з 54 відсотків грошового забезпечення) призначення, обчислення та перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії на підставі постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.04.2017 року в адміністративній справі № 495/1133/17 з 01 січня 2017 року та без застосування підвищень, які відбулися на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року № 355 Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з 01 вересня 2012 року до 23 відсотків та з 01 січня 2013 року до 35 відсотків, з виплатою різниці в пенсії за минулий час, а саме з 13 січня 2012 року і по день такого перерахунку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, допустити негайне виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати суду звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.04.2017 року в адміністративній справі № 495/1133/17 з 01.01.2017 року, зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України Одеської області здійснити порахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі № 495/1133/17 з 13.01.2012 року з урахуванням вимог п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року № 355 Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з виплатою різниці в пенсії з 13.01.2012 року і по день проведення перерахунку. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до винесення незаконного рішення. Зокрема апелянт посилається на те, що згідно із Постановою №355 до пенсії нараховувалося підвищення , а не здійснювався перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною розміру грошового забезпечення. У разі , якщо основний розмір пенсії пенсіонера більше ніж розмір пенсії, обчислений виходячи з грошового забезпечення, встановленого за відповідною посадою військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу станом на 01.04.2012 року, то підвищення відповідно до Постанови №355 не здійснюється.

Позивачка надала відзив на апеляційну скаргу , в якому вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року у даної справі відповідає нормам матеріального права, судом повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та вони відповідають висновкам, викладених у рішенні суду першої інстанції. З таких підстав апеляціііна скарга відповідача повинна бути залишена без задоволення.

Позивачка посилається на те , що Верховний суд України неодноразово вказував, що при вирішенні питання про застосування норм матеріального та процесуального права перевагою є норма, яка визначена спеціальним законом. У даному випадку спеціальною нормою є ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

К такому висновку також дійшов Верховний суд України у своєї постанові від 28 березня 2018 року у справі № 206/3911/17(2-а/206/113/17) та вказав, що право позивача щодо перерахунку пенсії з моменту її призначення є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком у силу вимог частини третьої статті 51 Закону України № 2262- XII.

Таким чином, перерахунок відповідно до вищезазначеної норми законодавства повинен був проведений з 13 січня 2012 року, тобто з моменту призначення їй пенсії.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером Збройних Сил України, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , яке видане 22.01.2013 року. З 13.01.2012 року позивачу встановлена пенсія за вислугу років у розмірі 54% грошового забезпечення на підставі довідок військової частини НОМЕР_2 про розмір грошового забезпечення за 24 календарних місяця підряд перед зверненням за пенсією та розмір грошового забезпечення за останній повний місяць служби.

Суд встановив, що з 01.07.2012 року позивачу нараховувалося підвищення до пенсії у відповідності до Постанови № 355.

Відповідно до постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду у справі № 495/1133/17 від 25.04.2017 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання неправомірними дії відповідача при розгляді заяви про перерахунок пенсії та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 від 07 грудня 2016 року про перерахунок пенсії з урахуванням того, що до грошового забезпечення для перерахунку пенсії повинні бути включені суми матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексація грошового забезпечення, одноразова грошова допомога,з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зазначена постанова суду залишена без змін відповідно до ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 року та набрала законної сили.

ОСОБА_1 звернулася до відповідача з проханням провести перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, га деяких інших осіб на підставі оновлених довідок військової частини НОМЕР_2 № 655 та № 656 від 05 грудня 2016 року.

Листом від 23.12.2016 року за № 1470/С-11 повідомив, що їй відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії з тих підстав, що Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб не передбачене врахування до складу грошового забезпечення при обчисленні пенсії таких видів, як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, матеріальна допомога на оздоровлення, індексація та вихідна допомоги при звільненні.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду у справі № 495/1133/17 від 17.11.2017 року суд роз`яснив, що рішення суду від 25 квітня 2017 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання неправомірними дії відповідача при розгляді заяви про перерахунок пенсії та зобов`язання вчинити певні дії та вказав, що у резолютивній частині постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2017 року - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 від 07 грудня 2016 року про перерахунок пенсії з урахуванням того, що до грошового забезпечення для перерахунку пенсії повинні бути включені суми одноразової грошової допомоги, у тому числі допомоги при звільненні.

02.08.2017 року за № 14385/03 та 14.02.2018 року за № 2541/03 відповідач звернувся до Фінансово-економічного управління Адміністрації Державної прикордонної служби України із запитами про надання довідки про додаткові види грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача.

На підставі отриманих довідок, відповідач перерахував пенсію позивачу з 01.01.2017 року та вчинив 02.10.2017 року розрахунок на доплату пенсії за період з 01.01.2017 року по 02.10.2017 року.

30.11.2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про приведення у відповідність реального розміру пенсії позивача та виплату заборгованості з 13.01.2012 року по грудень 2017 року включно.

21.12.2017 року відповідач надав відповідь на заяву позивача за № 2247/С-11, з огляду на яку, повідомив ОСОБА_1 , що перерахунок пенсії з 01.01.2017 року проведено з 01.01.2017 року на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.09.2017 року та згідно із заявою від 07.12.2016 року. У зв`язку з тим, що основний розмір призначеної до 01.07.2012 року пенсії становив 1205,43 грн., а обчислений на підставі судового рішення з 01.01.2017 року становить 1565,56 грн., нарахування підвищення відповідно до Постанови № 355 припинено. Тому, сума пенсії становить 1565,56 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного:

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України ,громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ч. 3 ст. 51 Закон № 2262-ХІІ встановлено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закон № 2262-ХІІ, в редакції від 04.04.2006 року, передбачено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у строки, встановлені частиною другою ст. 51 цього Закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду у справі № 495/1133/17 від 17.11.2017 року суд роз`яснив, що рішення суду від 25 квітня 2017 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання неправомірними дії відповідача при розгляді заяви про перерахунок пенсії та зобов`язання вчинити певні дії та вказав, що у резолютивній частині постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2017 року - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 від 07 грудня 2016 року про перерахунок пенсії з урахуванням того, що до грошового забезпечення для перерахунку пенсії повинні бути включені суми одноразової грошової допомоги, у тому числі допомоги при звільненні.

У заяві ОСОБА_1 від 07 грудня 2016 року позивачка просить здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії з моменту її призначення та виплатити відповідну заборгованість, тобто з 13.01.2012 року.

Відповідач перерахував пенсію позивачу з 01.01.2017 року та вчинив 02.10.2017 року розрахунок на доплату пенсії за період з 01.01.2017 року по 02.10.2017 року.

30.11.2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про приведення у відповідність реального розміру пенсії позивача та виплату заборгованості з 13.01.2012 року по грудень 2017 року включно.

21.12.2017 року відповідач надав відповідь на заяву позивача за № 2247/С-11, з огляду на яку, повідомив ОСОБА_1 , що перерахунок пенсії з 01.01.2017 року проведено з 01.01.2017 року на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.09.2017 року та згідно із заявою від 07.12.2016 року.

Відповідач проігнорував виконання рішення суду від 25.04.2017 року.

Постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду у справі № 495/1133/17 від 25.04.2017 року набрала законної сили .

Згідно ч.2 -4 ст.14 КАС України ,судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом .

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування підвищень при здійсненні перерахунку та зазначає , що що відповідач при здійсненні перерахунку пенсії позивача з 13.01.2012 року з урахуванням постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі № 495/1133/17 від 25.04.2017 року повинен, у випадку, якщо розмір перерахованої пенсії буде меншим розміру пенсії, обчисленої відповідно до Закону, виходячи з грошового забезпечення, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, за відповідною посадою військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу станом на 1 квітня 2012 року, нарахувати позивачу підвищення, що передбачене Постановою КМУ № 355, а у випадку, якщо розмір перерахованої з 13.01.2012 року пенсії буде більшим, аніж розмір пенсії, обчисленої відповідно до Закону виходячи з грошового забезпечення, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, за відповідною посадою військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу станом на 1 квітня 2012 року, - не нараховувати підвищення відповідно до Постанови КМУ № 355.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі "Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23).

Стаття 13 Конвенції ( 995_004 ) прямо виражає обов`язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи та вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги", та надання відповідного відшкодування (див. справу "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 152, ECHR 2000-XI та п.63-65 рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), яке набуло статусу остаточного від 15 січня 2010 року,).

ЄСПЛ вже дав широке тлумачення вимогам статті 13 Конвенції ( 995_004 ) щодо скарг про невиконання рішень національних судів у нещодавньому рішенні у справі Бурдова (N 2) (див. згадане вище рішення у справі Бурдова, п. 98-100), у відповідних пунктах якого зазначено: "98. Якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який би прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії" (N 1) (Scordino v. Italy) (no. 1) [GC], N 36813/97, п. 183, ECHR 2006-...). Так само й у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів (див. згадане вище рішення у справі "Метаксас проти Греції", п. 19): тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції ( 995_004 ) (див. згадане вище рішення у справі Акашева, пп. 21-22).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін( див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.