Справа № 821/423/18
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/423/18

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О.О.,

- Єщенка О.В.,

за участю: секретар судового засідання - Ніцевич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду, яке прийнято 01 червня 2018 року у складі суду судді: Ковбій О.В. в місті Херсон по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області (далі - Херсонрибохорона), в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- скасувати наказ про звільнення ОСОБА_2 від 01.09.2016 року №78-К.

- поновити його на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів до Херсонської рибоохоронної дільниці;

- стягнути з Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області (Херсонрибохорони), на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 01 червня 2018 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що наказ №78-К від 01.09.2016 року видано з порушенням КЗпП України, оскільки накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності, які передували наказу про звільнення, не містять фактичних та конкретних даних щодо допущених порушень, загальні формулювання не пояснюють суть порушень трудової дисципліни, які начеб то допустив в роботі позивач, не містять посилання на конкретні обставини вчинення порушення, пояснення перед звільненням у позивача не відбирались, що свідчить про відсутність систематичних порушень та систематичного невиконання позивачем, як працівником без поважних причин обов'язків, покладених на трудовим договором на позивача або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що могло бути підставами для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Тому, апелянт вважає що звільнення з посади головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Херсонрибохорони є незаконним та безпідставним. Крім того, апелянт зазначив, що переведення позивача на роботу в іншу місцевість, а в подальшому застосування дисциплінарної відповідальності у вигляді доган, а саме наказ 15.06.2016 р. №01-С (догана), наказ від 24.06.2016 року № 02-С (догана), наказ від 18.07.2016 року №03-С (догана), були винесені з цілю подальшого звільнення апелянта. Також, апелянт стверджує, що суд першої інстанції залишив поза увагою порушення положень ст.ст. 32, 149 КЗпП України та ст. 41, 43, 69 Закону України «Про державну службу» при звільнені працівника (державного службовця), не взято до уваги першопричину звільнення а саме те, що наказом Херсонрибохорони від 06.06.2016 року №38, в якому керівництво намагалось під тиском та без згоди працівника здійснити переміщення (переведення) позивача з Херсонської дільниці (дислокації - м. Херсон, вул. Марії Фортус, 89 - зазначення у додатку до наказу Херсонрибохорони від 06.06.2016 року №87) на інше робоче місце до Бериславської дільниці (місце дислокації - м. Берислав, вул. Першого Травня, 440 - зазначення у додатку до наказу Херсонрибохорони від 06.06.2016 року №87), що є грубим порушенням ч. 2 ст. 32 КЗпП України, п. 2 ст. 41 Закону України «Про державну службу».

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 10.09.2013 року проходив службу в Управлінні охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області. Зазначене Управління було утворено як територіальний орган Держрибагентства із статусом юридичної особи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» (далі - Постанова КМУ №894) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Держрибагентства за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1 постанови), правонаступником майна територіальних органів Держрибагентства, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Держрибагентство (пункт 3 постанови).

Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 15.12.2015 року Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області знаходиться в стані припинення, створено Ліквідаційну комісію Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області.

Наказом Голови ліквідаційної комісії Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області №01-С від 15.06.2016 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення трудової дисципліни.

З тих самих підстав наказом Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області №02-С від 24.06.2016 року до ОСОБА_2 застосовано стягнення у вигляді догани повторно.

18.07.2016 року наказом Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області №03-С від 18.07.2016 року на ОСОБА_2 втретє накладено стягнення у вигляді догани за неналежне виконання посадових обов'язків.

Наказом виконуючого обов'язки голови комісії з ліквідації вказаної установи №78-К від 01.09.2016 року ОСОБА_2 звільнено з посади головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, та регулювання рибальства в Херсонській області згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Не погоджуючись з протиправним наказом №78-К про звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано порядок винесення спірного наказу від 01.09.2016 року №78-К «Про звільнення» на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, сам наказ містить розширений перелік підстав для звільнення позивача.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 8 цього Закону державний службовець зобов'язаний: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; з повагою ставитися до державних символів України; обов'язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов'язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв'язку з виконанням посадових обов'язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державний службовець під час виконання посадових обов'язків діє у межах повноважень, визначених законом, і підпорядковується своєму безпосередньому керівнику або особі, яка виконує його обов'язки. Державний службовець зобов'язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Також, п. 1 ч. 1 ст. 61 Закону України «Про державну службу» передбачено, що службова дисципліна забезпечується, серед іншого, шляхом дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку.

Згідно ч. 1 ст. 64 згаданого Закону за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 147 КЗпП України, передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Загальні підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу передбачені ст. 40 КЗпП України.

Так, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Під «систематичним невиконанням» слід розуміти неодноразове (тобто два і більше разів) здійснення цих вчинків. Проте, умовою звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України є факт повторного здійснення працівником протиправної винної дії після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22, 23 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року, з наступними змінами і доповненнями, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 Кодексу правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України встановлено, що працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково, і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними у справі доказами, позивач обіймав посаду головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів.

В період роботи на зазначеній посаді до позивача неодноразово застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Так, перед звільненням позивача, останньому наказом Голови ліквідаційної комісії Управлінні охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області №01-С від 15.06.2016 року оголошено догану за порушення трудової дисципліни. (т.с. 1, а.с. 81)

З тих самих підстав наказом Управлінні охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області №02-С від 24.06.2016 року до ОСОБА_2 застосовано стягнення у вигляді догани повторно (т.с. 1, а.с. 82).

18.07.2016 року наказом Управлінні охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області №03-С від 18.07.2016 року, на ОСОБА_2 втретє накладено стягнення у вигляді догани за неналежне виконання посадових обов'язків. (т.с. 1, а.с. 83)

Підставами для видання наказів про застосування до позивача дисциплінарних стягнень №01-С від 15.06.2016 року, №02-С від 24.06.2016 року, №03-С від 18.07.2016 року було ігнорування розпоряджень керівництва Херсонрибоохорони та систематичний невихід позивача на роботу.

У зв'язку із систематичним невиконанням на протязі червня-липня 2017 року ОСОБА_2 своїх посадових обов'язків нібито з причини, що керівництво чинить йому перешкоді, було прийнято рішення про залучення позивача безпосередньо до роботи відділу охорони водних біоресурсів в апараті Херсонрибоохорони із розміщенням безпосереднього робочого місця в адміністративній будівлі у м. Херсоні по вул. Марії Фортус, 89 з виділенням окремого кабінету. З наказом від 02.08.2016 №43 «Про закріплення особового складу державних інспекторів за рибоохоронними дільницями», ОСОБА_2 був ознайомлений належним чином.

Однак ОСОБА_2 продовжував ігнорувати будь-які накази і доручення керівництва, продовжував невиходи на роботу, що і стало підставою для застосування до нього чергового дисциплінарного стягнення, а саме звільнення з займаної посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Вказані накази відповідача про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності позивачем не оскаржені та є чинними, крім того правомірність винесення даних наказів не є предметом розгляду даної справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що громадяни (суб'єкти трудових відносин) законодавством наділені правом оскаржувати протиправні, на їх думку, заходи дисциплінарного примусу у вигляді не лише звільнень, а й доган, проте позивачем вказані догани оскаржені не були, а отже останній погодився із правомірністю їх винесення.

Повторність вчинення позивачем проступків, за які до позивача застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, склала три стягнення протягом року.

Висновок про систематичність невиконання ОСОБА_2 без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, керівник відповідача зробив з наданих йому документів, які стали підставою для винесення оскарженого позивачем наказу.

Так, з доповідних записок головного державного інспектора Ковтуна І.О. вбачається, що ОСОБА_2 до Херсонської рибоохоронної дільниці у період з 22.08.2016 року по 29.08.2016, 31.08.2016 року не з'являвся, до нього, як до відповідального за зазначену дільницю, для отримання завдань та інструкцій не звертався.(Т.1 а.с.121-124).

Також, підставою для звільнення позивача стали доповідні записки в.о. начальника відділу охорони водних біоресурсів Шашкіна С.В., з яких вбачається, що ОСОБА_2 29.08.2016 року з'явився до канцелярії з метою подачі заяви стосовно свого прибуття на службу, проте, майже одразу залишив приміщення, в подальшому на території Херсонрибохорони ніхто з працівників його не бачив. Аналогічна за змістом доповідна записка складена Шашкіним С.В. 08.08.2016, 10.08.2016 року, 11.08.2016 року, 15.08.2016 року, 17.08.2016 року.(Т.1, а.с.128-134)

Доповідна записка завідувача господарством Босенка Г.А., в якій останній повідомляє про готовність робочого кабінету, в якому передбачено робоче місце для позивача від 03.08.2016 року, також є серед підстав прийняття оскарженого наказу.(Т. 1, а.с. 135).

З доповідних записок т.в.о. начальника відділу роботи з персоналом Мисака В.А. від 04.08.2016 року, 03.08.2016 року та в.о. начальника відділу охорони водних біоресурсів Шашкіна С.В. від 03.08.2016 року, 04.08.2016 року, а також листа Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області від 19.08.2016 року №1104/01-06, отриманого позивачем 19.08.2016 року вбачається доведеність факту того, що ОСОБА_2, був належним чином повідомлений про місцезнаходження свого робочого місця. А саме, про його розташування в адміністративній будівлі Херсонрибохорони за адресою: м. Херсон, вул. М. Фортус, 89.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивачу станом на 19.08.2016 року (датою листа №1104/01-06 про результати розгляду заяв) було відомо, куди він має з'являтись на службу, але він продовжував ігнорувати правила трудового розпорядку та на роботу не з'являвся.

Що стосується посилань апелянта, що першочерговою причиною його звільнення був саме наказ Херсонрибохорони від 06.06.2016 р. №38, в якому керівництво намагалось під тиском та без його згоди здійснити переміщення і про те, що апелянт не виходив на роботу у зв'язку з віддаленістю робочого місця від місця його проживання, колегія суддів вважає за необхідним зазначити, що вищевказана першопричина не є предметом дослідження даної справи, та спростовується положеннями посадових інструкцій головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства у Херсонській області від 06.06.2013 року та від 19.08.2016 року, оскільки ними передбачено зона контролю Управління в межах Херсонської області, а не окремих рибоохоронних дільниць.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Крім того колегія суддів зазначає, що в рамках даного конкретного провадження, суд досліджує лише оскаржений позивачем наказ про звільнення ОСОБА_2 №78-К від 01.09.2016 року. Раніше застосовані до позивача стягнення не є предметом розгляду та дослідження. Окрім вказаного, ОСОБА_2 пропущено місячний строк звернення до суду з вимогами щодо оскарження наказів №01-С від 15.06.2016 року, №02-С від 24.06.2016 року, №03-С від 18.07.2016 року більш ніж на 1,5 роки (поновити який позивач не просить), що є додатковою обставиною, яка позбавляє суд можливості надати належну оцінку переліченим наказам.

Наказом виконуючого обов'язки голови комісії з ліквідації вказаної установи №78-К від 01.09.2016 року ОСОБА_2 звільнено з посади головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, та регулювання рибальства в Херсонській області згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку. Підставами для звільнення стали накази про раніше накладені на позивача дисциплінарні стягнення, а також документи, що доводять вчинення позивачем порушень трудової дисципліни після застосування до нього стягнень.

Позивач вважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано порушення положень ст.ст. 32, 149 КЗпП України та ст. 41, 43, 69 Закону України «Про державну службу» при звільнені працівника (державного службовця). Крім того, спірний наказ розцінює як протиправний, оскільки недоведена систематичність невиконання службових обов'язків, не враховано те що позивач не порушував трудової дисципліни, сумлінно відносився до своїх обов'язків, з 2013 року до позивача не було застосовано дисциплінарних стягнень, відповідачем видано наказ про звільнення з порушенням КЗпП України, оскільки накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності, які передували наказу про звільнення не містять фактичних та конкретних даних щодо допущених порушень, загальні формулювання не пояснюють суть порушень трудової дисципліни, які начеб то допустив в роботі позивач, не містять посилання на конкретні обставини вчинення порушення.

Проте, наведені позивачем твердження колегія суддів розцінює критично з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Тобто зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Стосовно тверджень апелянта про те, що звільнення ОСОБА_2 відбулося без створення аграрної комісії, що є порушенням норм ст. 69 Закону України «Про державну службу», колегія суддів вважає за необхідним зазначити.

Відповідно до наказу Державного агентства рибного господарства України №369 від 30.11.2015 року Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області, як територіальний орган Державного агентства рибного господарства України, ліквідується. Отже, співробітники Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області не були переведені з рангів державних службовців на категорії державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», який вступив в силу 01 травня 2016 року, отримували (і отримують) заробітну плату відповідно до попередньої редакції Закону України «Про державну службу», тощо. Враховуючи вищенаведене, дисциплінарна комісія в Управлінні охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області не створювалася.

Також, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що посадова інструкція головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства у Херсонській області, затверджена головою ліквідаційної комісії відповідного управління Артющиком Б.С. 19.08.2016 року не є чинною.

Так, згідно наданих суду відповідачем та Державним агентством рибного господарства України положенням про Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області, затвердженого наказом Державного агентства рибного господарства України №220 від 19.04.2012 року (Т 1, а.с. 170-178, 216-220), а саме, п. 12.11 зазначеного положення, передбачено право начальника Херсонрибохорони затверджувати положення про структурні підрозділи Херсонрибохорони та посадові інструкції її працівників.

Вимога наведеного пункту положення щодо порядку затвердження розпорядчих актів, через подання їх на затвердження Голові Державного агентства рибного господарства України стосується лише структури Херсонрибохорони. Таким чином, доводи ОСОБА_2, щодо необхідності затвердження посадових інструкцій саме головою Державного агентства рибного господарства України колегія суддів вважає помилковими. Одночасно апелянт, вказавши на недійсність посадової інструкції від 19.08.2016 року, не зазначив, яким чином саме цією інструкцією порушені його права або охоронювані законом інтереси та яким чином впливає на правомірність оскарженого ним наказу про звільнення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки з дня накладення на позивача дисциплінарних стягнень у вигляді доган до видання наказу про звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків покладених на нього правилами трудового розпорядку минуло менше року, то, відповідно, спірний наказ прийнято уповноваженим органом у встановленому Кодексом законів про працю України порядку, сам наказ містить розширений перелік підстав для звільнення позивача, скасуванню не підлягає, а також не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки є похідними від вимоги щодо скасування наказу від 01.09.2016 р. №78-К.

Колегія суддів зазначає, що звільнення позивача з посади відбулось за погодженням первинної профспілкової організації №1576/01-06 від 01.09.2016 року (т.с. 1, а.с. 179-181), як того вимагає ст. 43 КЗпП України.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2, оскільки відповідач довів, що звільнення позивача було здійснено на підставі чинного законодавства.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду, яке прийнято 01 червня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 01 червня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко