Справа № 802/1333/18-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1333/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Томчук Андрій Валерійович

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

15 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Мякінькової Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року (м.Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся з позовом до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області , в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення №74791-13 від 06.06.2017 року, №74793-13 від 06.06.2017 року, №227961-13 від 16.06.2017 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що йому згідно витягу інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта належить на праві приватної спільної часткової власності 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1, м Вінниця, загальною площею 47,8 кв.м.

Право власності або будь яке інше речове право на нерухоме майно, відмінне від вказаної квартири ОСОБА_4 не належить. Тому висновки контролюючого органу про наявність у нього обов'язку сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є безпідставними та не ґрунтуються на Законі. Визначення грошових зобов'язань в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях відбулось не у відповідності до чинного законодавства, у зв'язку із чим вказані рішення суб'єкта владних повноважень підлягають скасуванню.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області №74791-13 від 06.06.2017 року, №74793-13 від 06.06.2017 року, №227961-13 від 16.06.2017 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволені позову в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до норм законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що за даними АІС "Податковий блок", системи "Реєстр ПП", режиму "Реєстр платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" у власності фізичної особи ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_1) станом на 31.12.2017 обліковується за адресою:

1) АДРЕСА_3, - житловий будинок загальною площею 305,1 кв. м., житловою площею 62,8 кв. м.;

2) АДРЕСА_2, - 1/3 частка квартири загальною площею 47,8 кв. м. житловою площею 30 кв. м.;

3) АДРЕСА_4, - 13/25 частки нежитлової будівлі загальною площею 2523,6 кв. м..

ГУ ДФС у Вінницькій області фізичній особі ОСОБА_4 за допомогою програмного забезпечення АІС "Податковий блок", системи "Облік платежів" режиму "Плата за нерухомість", в автоматичному режимі за 2016 рік були сформовані податкові повідомлення - рішення:

1) №74791-13 від 06.06.2017р., в сумі у сумі 3693,97 грн., по терміну сплати 04.09.2017р.

2) №74793-13 від 06.06.2017р., у сумі 192,91 грн., по терміну сплати 04.09.2017р.

3) №227961-13 від 16.06.2017р., у сумі 47 294,98 грн., по терміну сплати 04.09.2017р.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність та необхідність скасування вказаних рішень контролюючого органу.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Положеннями статті 19 Конституції України проголошено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Основного Закону визначено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування та повернення в разі переплати, права та обов'язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.

Відповідно до п.п. 266.1.1 та п.п. 266.2.1 п. 266.1 ст.266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно п.п.266.3.1. та п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 266.7.4. пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов'язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об'єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Порядку подання органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та органами, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, відомостей, необхідних для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 476 Мін'юст подає ДФС інформацію про об'єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, у тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у тому числі нерезидентів, із зазначенням прізвища, імені та по батькові фізичної особи, реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органові і мають відмітку у паспорті), найменування юридичної особи та її податкового номера, адреси і типу нерухомого майна, його реєстраційного номера, загальної та житлової площі нерухомого майна, виду спільної власності (у разі, коли таке майно належить на праві спільної власності), розміру частки у праві спільної власності (у разі, коли таке майно належить на праві спільної часткової власності), підстави виникнення права власності і дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Таким чином, розрахунок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки здійснюється органами Державної фіскальної служби на підставі інформації про перебування об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у власності фізичних та юридичних осіб, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як вірно встановив суд першої інстанції, згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, ОСОБА_4 належить на праві приватної спільної часткової власності 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 47,8 кв.м.

Пунктом 266.4. статті 266 ПК України встановлені пільги зі сплати податку.

Відповідно до підпункту 266.4.1. база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі

одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового

будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Оскільки, квартира, яка належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу в розмірі 1/3 частки, є меншою встановленої законом площі, то він має пільги зі сплати податку.

Матеріали справи свідчать, що право власності або будь-яке інше речове право на нерухоме майно, відмінне від вказаної квартири, у позивача відсутнє. Також відповідачем не доведено наявності у позивача інших об'єктів нерухомості.

Також розглядом справи встановлено, що Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень керувалось тільки внутрішньою базою даних, а не Державним реєстром речових прав на нерухоме майно або ж оригіналами відповідних документів платника податків, як це визначено пунктом 266.3.2. статті 266 ПК України.

З цих підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що база даних не є прямим доказом для податкового органу, як суб'єкта владних повноважень, який зобов'язаний приймати рішення, в тому числі податкові повідомлення-рішення, на підставі отриманої у визначений законом спосіб інформації, а також на підставі належних документів.

Доводи апелянта про те, що позивач замість звернення до суду мав би звернутися до податкового органу та врегулювати спірне питання в досудовому порядку колегія суддів відкидає, оскільки досудове врегулювання спору не носить обов'язковий характер і позивач самостійно вправі обирати спосіб захисту порушеного права, в тому числі шляхом звернення до суду.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності та протиправності податкових повідомлень - рішень Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області №74791-13 від 06.06.2017 року, №74793-13 від 06.06.2017 року, №227961-13 від 16.06.2017 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 134 КАС витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем додані наступні докази: копія Договору про надання правової допомоги від 21.01.2016р.;копія Додатку №2 від 08.06.2018р. до Договору про надання правової допомоги від 21.01.2016р.; копія розрахунку суми гонорару; копія Довідки щодо сплати гонорару; докази направлення копії цього клопотання відповідачу.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 листопада 2018 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.