Справа № 760/12122/18
Суддя: Кушнір С. І.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/1315/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

при секретарі - Гаєвській С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Скрипченка Миколи Івановича, третя особа: Департамент патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в травні 2018 р. звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову, винесену поліцейським роти №2 батальйону №2 полку №1 УПП в м. Києві сержантом поліції Скрипченком М.І. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №108880, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., як незаконну та закрити провадження у справі.

Крім того, просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань на свою користь судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Свої вимоги мотивував тим, що 15 квітня 2018 р. поліцейським роти №2 батальйону №2 полку №1 УПП в м. Києві сержантом поліції Скрипченком М.І. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР №108880 відносно позивача про те, що він нібито вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме не пред'явив для перевірки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов'язкового страхування.

Згідно вищезазначеної постанови, позивач від підпису відмовився, інформація щодо направлення оскаржуваної постанови рекомендованим листом на адресу позивача відсутня.

Позивач посилається на те, що про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо виключно після отримання відповіді на адвокатський запит 24 квітня 2018 р. Інформація, зазначена в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі не відповідає дійсності та підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення, у зв'язку із наступним.

Так, позивач вказує, що за обставинами події 15.04.2018 р. приблизно о 06 год. 40 хв., він перебував біля під'їзду свого будинку за адресою: м. Київ, вул. Йорданська, 4-Б, разом зі своїм знайомим ОСОБА_3, де до них підійшли працівники патрульної поліції, та на ґрунті неприязних відносин, як зазначає позивач, умисно вчинили дії, які виходять за межі наданих їм прав та повноважень, які супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів та болісними діями. Відповідно до довідки КМКЛ №8 від 15.04.2018 р. позивач отримав наступні тілесні ушкодження: забій, пошкодження зв'язок лівого плечевого суглобу, лівого надпліччя, консолідаційний перелом лівої ключиці, міграція метало фіксатора, забійні садна обох зап'ястків, забій грудної клітини. Свідком цих подій стали також мешканці всього будинку 4-б по вул. Йорданській в м. Києві.

Позивач зазначає, що у зв'язку із вчиненням працівниками патрульної поліції кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, внесено відомості до ЄРДР за №000053 від 18.04.2018 р. та розпочато досудове розслідування, в рамках якого позивач є потерпілою особою.

Також позивач посилається на те, що факт керування ним зазначеним в оскаржуваній постанові транспортним засобом за обставин, викладених у ній, належними, допустимими і достатніми доказами не підтверджено. Будь-які докази керування транспортним засобом відсутні.

Крім того, позивач звернув увагу суду на те, що оскаржувана постанова складена за адресою: м. Київ, вул. Архипенка, 4-Б, в той час як він не перебував за цією адресою, а всі події відбувалися біля під'їзду його будинку за адресою: м. Київ, вул. Йорданська, 4-Б.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а тому оскаржувана постанова є протиправною, незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Встановлені відповідачем у оскаржуваній постанові обставини, які стали підставою для висновку про порушення ним вимог ПДР України не відповідають дійсності. Інспектором при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, будь-які пояснення очевидців, які б підтвердили порушення позивачем ПДР, фото-, відеофіксація зазначеного порушення відсутні.

Таким чином, враховуючи, що він правил дорожнього руху не порушував, враховуючи відсутність будь-яких підстав притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 11 травня 2018 р. по справі відкрито спрощене позовне провадження.

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, відповідачеві було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

30.07.2018 р. до суду від представника відповідача поліцейського роти №3 батальйону №2 УПП у місті Києві ДПП сержанта поліції Скрипченка М.І., який також представляє інтереси третьої особи Департаменту патрульної поліції, надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача вважає, що вимоги та твердження позивача про те, що дії інспектора поліції є протиправними, а постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту і процедури складання є безпідставними та необґрунтованими, оскільки інспектор поліції під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, діяв відповідно до покладених на нього повноважень, а також виконував процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, яка передбачена КУпАП, а тому не має підстав для скасування постанови. Крім того, вказує, що інспектором поліції було законно винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП серії ВР № 108880 від 15.04.2018 р., з дотриманням положень діючого законодавства України, а тому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Суд, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №108880 від 15 квітня 2018 р., яка міститься в матеріалах справи, позивач ОСОБА_1, 15.04.2018 р. о 06 год. 45 хв., за адресою: м. Київ, вул. Архипенка, 4-Б, керуючи автомобілем DODGE, номерний знак НОМЕР_1, не пред'явив для перевірки свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб та поліс обов'язкового страхування.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Вбачається, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 108880 від 15 квітня 2018 р. складена інспектором за адресою: м. Київ, вул. Архипенка, 4-Б.

Згідно вищезазначеної постанови, позивач від підпису відмовився, інформація щодо направлення оскаржуваної постанови рекомендованим листом на адресу позивача відсутня.

Позивач посилається на те, що про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо виключно після отримання відповіді на адвокатський запит 24 квітня 2018 р.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 16 квітня 2018 р. начальнику УПП у м. Києві було направлено адвокатський запит, відповідно до якого адвокат ОСОБА_1 у зв'язку із оскарженням протиправних дій працівників патрульної поліції у м. Києві просить надати належно посвідчені копії протоколу про вчинення адміністративного правопорушення від 15.04.2018 р. та матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, складених працівниками патрульної поліції у м. Києві.

У відповідь на адвокатський запит УПП у м. Києві ДПП 18.04.2018 р. було надано відповідь, з якої вбачається, що згідно обліково-реєстраційних даних, відносно громадянина ОСОБА_1 складались наступні адміністративні матеріали за порушення Правил дорожнього руху України у період 15.04.2018 р.: протокол про адміністративне правопорушення БД №430133 за ч. 1 ст. 130 КУпАП від 15.04.2018 р., протокол про адміністративне затримання згідно ст. 261 КУпАП, АЗ №141069 від 15.04.2018 р., постанова про адміністративне правопорушення ВР №108880 за ч. 1 ст. 126 КУпАП від 15.04.2018 р., протокол про адміністративне правопорушення АА №344607 за ст. 185 КУпАП від 15.04.2018 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КпАП України передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") та тягне за собою накладення штрафу.

Згідно вимог 2.1 ґ) Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно вимог 2.1 а) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи.

Водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Такі випадки визначені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 21.2 ст. 21 цього Закону встановлено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами МВС України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Відповідно до п. 21.3 ст. 21 встановлено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Тобто, законом визначено випадки, за яких водій транспортного засобу зобов»язаний пред'являти поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідачем була винесена постанова відносно позивача за ч. 1 ст.126 КУпАП, а саме: позивач не пред'явив для перевірки свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб та поліс обов'язкового страхування.

Як зазначено в вище приведеній нормі закону це не є причиною, яка давала підстави поліцейському зупиняти транспортний засіб.

Відповідно до п. 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Такими документами, зазначеними в п. 2.1 Правил, є посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, внутрішніх військ МВС, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон). у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС, на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В той же час, слід звернути увагу на те, що Правила дорожнього руху затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, тобто підзаконним нормативним актом, а підстави, за яких поліцейський наділений правом вимагати страховий поліс, визначено законом.

З точки зору закону підзаконний акт- це нормативний акт, що приймається уповноваженими нормотворчими суб'єктами на основі і на виконання законів і не повинні суперечити їм.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 р., закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В постанові суду зазначено, що в судовому засіданні встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 15 квітня 2018 р. о 06:45 год., ОСОБА_1, керував автомобілем НОМЕР_2 у м. Києві по вул. Архипенка, 4-Б, з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці, порушення мови, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєнні правопорушення не визнав та пояснив, що 15 квітня 2018 р. о 06:45 год., в м. Києві по вул. Архипенка, 4-Б, він не перебував за кермом свого автомобіля НОМЕР_2, а відпочивав у дворі свого дому зі знайомим. До них підійшли працівники патрульної поліції та почали вимагати у нього документи на автомобіль та посвідчення водія. Після чого, працівники поліції нанесли йому тілесні ушкодження та запропонували провести огляд на стан сп'яніння, однак, ОСОБА_1 відмовився оскільки не керував автомобілем.

Крім того, судом були досліджені відеозаписи, згідно яких не вбачається, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля НОМЕР_3, тому суд прийшов до висновку, що протокол стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, складений безпідставно та необґрунтовано.

Відповідно до ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не скористався процесуальним правом надати будь-які докази.

Не було також надано суду матеріалів, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Представником відповідача були надані суду лише письмові пояснення, які не підтверджені жодним доказом.

Позивачем заперечується факт порушення ним Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Так, позивач посилається на те, що в його діях, які кваліфікуються за ч. 1 ст. 126 КУпАП, відсутній склад правопорушення, адже відсутня суб'єктивна сторона вищевказаного адміністративного правопорушення. Винних дій він не вчиняв.

Всупереч вимогам ст. 77 КАС України, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото-чи відеозйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб'єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення. Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові серії ВР №108880 від 15.04.2018 року та не підтверджується жодними іншими доказами.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

З даних оскаржуваної постанови серії ВР №108880 від 15.04.2018 року не можливо встановити суть і обставини правопорушення, яке вчинив позивач, у ній не зазначено пункт Правил дорожнього руху, який порушено позивачем.

Позивачем заперечується факт порушення ним Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки він не керував транспорртним засобом, що підтверджується постановою Оболонського районного суду м.Києва від 08.06.2018 року.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали.

Разом з цим, на думку суду позиція відповідача у даній справі не є доведеною, оскільки не підтверджена належними та допустимим доказами наявності події та складу адміністративного правопорушення, яке інспектор поліції вважав встановленим у постанові серії серії ВР №108880 від 15.04.2018 р.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії серії ВР №108880 від 15.04.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає скасуванню.

Разом з тим, перевіряючи наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову в іншій частині позовних вимог, тобто щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає, що у відповідності до ст.ст. 247, 284 КУпАП вирішення питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належить до дискреційних повноважень того органу, яким було порушено таку справу.

Водночас, у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що зазначені позовні вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають.

Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 132 КАС України, у зв'язку із частковим задоволенням адміністративного позову та скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, а також враховуючи Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» щодо відсутності підстав для сплати судового збору у справах зазначеної категорії, суд приходить до висновку що судові витрати по справі відносяться на рахунок держави і стягненню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 126, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-78, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Скрипченка Миколи Івановича, третя особа: Департамент патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 108880 від 15 квітня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кушнір С.І.