Справа № 311/3361/18
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 311/3361/18
Провадження № 2-а/311/41/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі - Осінцевій Л.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського сектору реагування патрульної поліції Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта Багмут Миколи Вікторовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

27 вересня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Поліцейського сектору реагування патрульної поліції Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області Багмут Миколи Вікторовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що 14 вересня 2018 року відповідачем відносно неї було винесено постанову серії ДПО18 №521173 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Відповідно до цієї постанови, справа відносно неї була розглянута 14 вересня 2018 року на 341 км на автошляху «Харків-Сімферополь» без складення протоколу, на місці вчинення правопорушення. У винесеній постанові вказано, що вона, ОСОБА_1, 14 вересня 2018 року о 10 год. 32 хв. на а/ш «Харків-Сімферополь» 341 км. порушила правила проїзду перехрестя, рухаючись по другорядній дорозі, не надала дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, порушила п.16.11 Правил дорожнього руху, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 ст.122 КУпАП. За вказане на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Та, як вказано у постанові, до неї додається фотофіксація, яку їй ніхто не демонстрував. На місці зупинки, після того, як відповідач склав відносно неї постанову, вона власноруч вказала в ній, що не згодна з постановою, так як Правил дорожнього руху не порушувала.

Також у позовній заяві позивачка ОСОБА_1 зазначає, що з оскаржуваною постановою вона не згодна, посилаючись на те, що постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена без дотримання норм КУпАП. На підтвердження свої доводів зазначає, що у вказаний в постанові час та дату вона перебувала на а/ш «Харків-Сімферополь» на перехресті, де є стаціонарний пост ДПС та організовано круговий рух на перехресті. Вона рухалася на автомобілі у північному напрямку - в сторону м.Запоріжжя зі сторони вул.Свердлова м.Василівка, зі швидкістю біля 40 км/год, бо на тій ділянці дороги встановлені знаки про обмеження швидкості руху. Вона під'їхала до перехрестя по крайній правій смузі дороги, не займаючи лівої смуги у попутному напрямку, на яку здійснюється виїзд транспортних засобів з кругового руху, впевнилася, що зліва по кругу транспортних засобів, яким би вона перешкоджала у русі і мала уступити дорогу - не було, тому продовжила рух та відразу була зупинена відповідачем.

З тим, що вона, ОСОБА_1, допустила порушення п.16.11 Правил дорожнього руху, про що вказано у постанові відповідача, вона не згодна, бо руху жодного транспортного засобу вона не перешкоджала. Інший транспортний засіб з'явився вже після того, як вона проїхала перехрестя, цьому іншому транспортному засобу вона перешкод не чинила. Також, на вказаній ділянці дороги для неї діяв дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» до 40 км/год, а для транспортних засобів, які рухаються по кругу - швидкість обмежена до 20 км/год. Тобто, транспортний засіб, який рухався по кругу зліва від неї після проїзду нею перехрестя, рухався, якщо дотримувався обмежень його швидкості з максимальною швидкістю 20 км/год, з меншою швидкістю, ніж вона. Виходячи з аналізу положень ПДР обов'язково робити зупинку при переїзді перехрестя вона не повинна була.

Оцінюючи дорожню обстановку та розташування транспортних засобів на перехресті, у тому числі і на ділянці з круговим рухом, вона впевнилася, що рухаючись на перехресті нерівнозначних доріг, з другорядної дороги, з врахуванням швидкості, не створює перешкод будь-якому транспортному засобу, в тому числі і тому, що рухається з головної дороги. Аварійної ситуації вона нікому не створила, про це у постанові нічого не зазначено. Окрім фотофікасації, яка їй не демонструвалася, інших доказів інкримінованого їй правопорушення, в постанові не зазначено. Тому вона вимушена звернутися до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову ДПО18 №521173 про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену відповідачем за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача в особі адвоката ОСОБА_2 адміністративний позов підтримали у повному обсязі, на задоволенні заявлених позовних вимог наполягають та просить задовольнити позов за підставами, викладеними у позовній заяві.

В судове засідання відповідач по справі поліцейський сектору реагування патрульної поліції Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області Багмут М.В. не з?явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за місцем роботи, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судових повісток (а.с.14,23), однак про причини неявки суду не повідомлено, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки суду не представлено, відзиву, заперечень на адресу суду від відповідача не надійшло.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката ОСОБА_2, повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи, а також надані докази, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та враховуючи всі обставини по справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами адміністративної справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню наступним підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується в цілях виховання особи, яка скоїла адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі за №1395 від 07 листопада 2015 року, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ст.288 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в районний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, визначеними КУпАП. При розгляді скарги відповідно до ст.293 КУпАП перевіряється законність і обґрунтованість винесеної постанови і може бути прийняте рішення про скасування постанови і закриття справи та згідно із п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

У розумінні ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закріплений у ч.1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності з ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

В судовому засіданні судом встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 521173 від 14.09.2018 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області Багмут М.В. було притягнуто ОСОБА_1, позивача по справі, до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП за порушення п.16.11 Правил дорожнього руху та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень, копія даної постанови міститься в матеріалах справи (а.с.9).

З даної постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 521173 від 14.09.2018 року вбачається, що приблизно о 10 годині 52 хвилин, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, рухаючись на а/ш Харків-Сімферополь на 341 км, керувала транспортним засобом SMART, НОМЕР_2, порушила правила проїзду перехрестя, та рухаючись по другорядній дорозі, не надала дорогу транспортному засобу, автомобілю, який рухався на по головній дорозі, чим порушила вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України. Своїми діями скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП (а.с.9).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст.121 КУпАП України. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 року, вказано наступне.

У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року № 596-VIII статтю 258 КУпАП було доповнено частиною другою наступного змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі».

Положеннями ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, за вчинення якого була притягнута до адміністративної відповідальності позивачка ОСОБА_1, відноситься до адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому за правилами ч.2 ст.258 КУпАП відповідач не повинен був складати протокол про адміністративне правопорушення.

Процедура розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху передбачена частиною 2 ст.258 КУпАП і узгоджується з рішенням Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 року, який вказав що розгляд справ посадовою особою у порядку скороченого провадження може бути застосований лише у випадках, передбачених ст.258 КУпАП.

Зазначені норми права вказують на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.122КУпАП виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП.

Крім того, п.4 Розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395 визначає, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст.ст.80,81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до положень п.1.10 ПДР перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг.

Відповідно до абз.4 п.16.2 ПДР: перевага в русі на нерегульованих перехрестях, де організовано круговий рух і які позначені дорожнім знаком 4.10, надається транспортним засобам, які вже рухаються по колу.

Дорожній знак 4.10 - «Круговий рух». Вимагає об'їзду клумби (центрального острівця) в напрямку, показаному стрілками на перехресті з круговим рухом.

Знак 2.2 - «Проїзд без зупинки заборонено», забороняє проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Відповідно до п.10.4 ПДР перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в'їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Відповідно до п.10.5. поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч.

Ч.1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративний проступок - це насамперед дія або бездіяльність, що при наявності певних ознак розглядається законом як порушення встановлених правил поведінки громадян у певних сферах громадського життя. До таких правил, зокрема, належать правила у сфері безпеки дорожнього руху.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність установлених законом об'єктивних і суб'єктивних ознак, які характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення належать ознаки, притаманні об'єкту, об'єктивній і суб'єктивній сторонам та суб'єкту правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Єдиним доказом, зазначеним в оскаржуваній постанові, є «фотофіксація» порушення, яка була направлена суду відповідачем та відтворена в судовому засіданні за участю присутніх в судовому засіданні учасників судового розгляду.

Суд не вважає безпосередньо саму постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності беззаперечним доказом вчинення позивачем ОСОБА_1 правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду у даній справі, проте на адресу суду разом з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 521173 від 14.09.2018 року відповідачем надано носій інформації у вигляді DVD-R диску, який було відтворено та досліджено в судовому засіданні 07.11.2018 року за участю учасників судового розгляду, та під час відтворення носія інформації у вигляді диску судом встановлено, що на наданому на запит суду відеозапису, який містить розкадровку фотофіксації подій, які мали місце о 10-52 год. 14.09.2018 року, та зі змісту яких неможливо ідентифікувати транспортний засіб, на якому рухався позивач ОСОБА_1, а також наявність певних дорожніх знаків, розміщених на вказаній ділянці дороги. Запис відображає лише деякі обов'язкові елементи розгляду справи, які не утворюють цілісної процедури по розгляду справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, поліцейським СРПП Василівського ВП Багмут М.В. не було дотримано встановлених положеннями КУпАП процедурних вимог, обов'язкових для виконання особою, що розглядає справу про адміністративне правопорушення

Крім того, водій транспортного засобу, який рухався по головній дорозі та якому позивач ОСОБА_1, згідно змісту оскаржуваної постанови, не надала дорогу, працівником поліції не встановлений, та його пояснення до матеріалів справи поліцейським не долучені.

Також, з відеозапису не вбачається, що позивачу працівниками поліції демонструвалося відео, на якому було зафіксовано події інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, проте така демонстрація не була здійснена в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення поліцейським постанови, без оголошення відомостей про технічний пристрій, за допомогою якого було здійснено відеозапис правопорушення та де цей засіб (технічний пристрій) був встановлений.

Наданий відповідачем носій інформації у вигляді відео (фотофіксації) події, яке мало місце 14.09.2018 року не може братися судом до уваги як належний та допустимий доказ по даній адміністративній справі, оскільки з нього неможливо встановити: в якому саме місці проводилася фіксація подій; неможливо ідентифікувати транспортний засіб, а саме його державний номер; яким саме технічним пристроєм і ким саме здійснювалася фіксація порушення. Крім того, з оскаржуваної постанови вбачається, що вона винесена по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване саме не в автоматичному режимі.

Відповідно до пункту 1 та 2 розділу III «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У відповідності до п.9 розділу ІІІ Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання, тощо.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладені у постанові від 30 травня 2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб'єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Крім того, Верховний Суд наголосив на тому, що не зазначення в постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - технічного засобу, яким здійснено (фіксацію) відеозапис, виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд вважає, що для підтвердження порушення позивачем п.16.11 Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати відповідні та належні докази.

Таким чином, враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 оспорює свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, інкримінованого їй та зазначеного у спірній постанові, а відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на спростування доводів позивачки, жодного належного доказу вини позивачки у скоєнні адміністративного правопорушення у справі не має, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Будь-які належні та допустимі докази, передбачені приписами ст.251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та вину ОСОБА_1 у його вчиненні, в матеріалах справи відсутні та відповідачем під час розгляду справи в суді не доведено. Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом матеріали справи у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. А отже, відповідач прийняв необґрунтоване рішенн, без урахування та встановлення усіх обставин, що мають істотне значення для вирішення питання про наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та досліджених судом матеріалів справ, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, та, відповідно, такими, що підлягають задоволенню, а тому оскаржувану постанову серії ДПО18 № 521173 від 14.09.2018 слід скасувати.

Судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави, оскільки відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення звільняється від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.8, 19 Конституції України, Правилами дорожнього руху України, затвердженими Постановою КМ України 10.10.2001 року №1306 зі змінами та доповненнями, На підставі вищевикладеного і керуючись, ст.ст.8,19,124 Конституції України, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395, ст.ст.2,5,9,77,241-246,286 КАС України, ст.9, ч.2 ст.122, 245, 251, 252, 255, 256, 280, 288 Кодексу про адміністративні правопорушення України, суд -

У Х В АЛ И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до Поліцейського сектору реагування патрульної поліції Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області Багмут Миколи Вікторовича (місцезнаходження: вул.Шевченко буд.38 м.Василівка Запорізької області) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ДПО18 № 521173 від 14.09.2018 року, винесену Поліцейським сектору реагування патрульної поліції Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області Багмут Миколою Вікторовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 (чотириста двадцять п'ять) гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Василівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно з п.15.5. розділу У11 Перехідних положень КАС України у редакції від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігається порядок подачі апеляційних скарг та надсилання їх до суду апеляційної інстанції, що діяв до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО