Справа № 826/5617/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

15 листопада 2018 року №826/5617/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Олімп Фінанс Груп»
до про Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

за участі:

представників позивача - Жук В.В., Житного І.О.,

представника відповідача - Жук Ю.О.,

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 15 листопада 2018 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп Фінанс Груп» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо нарахування товариству з обмеженою відповідальністю «Олімп Фінанс Груп» суми недоїмки, штрафу, пені з оплати єдиного соціального внеску за період з 23.04.2014 по 14.05.2015, з 21.01.2015 по 27.10.2017;

- скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2017 №Ю-113820-17, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018 №Ю-113820-17, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.02.2018 №Ю-113820-17, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2018 №Ю-113820-17.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю у Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп Фінанс Груп» заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оскільки всі платежі зі сплати єдиного внеску були сплачені позивачем своєчасно та в повному обсязі, однак, контролюючий орган не врахував той факт, що внесок за березень 2014 року було сплачено позивачем на рахунок Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва, оскільки в цей період позивач перебував на обліку в цьому контролюючому органі. Сплату внеску за квітень та травень 2014 року на рахунок Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві зроблено помилково, проте позивач звернувся до контролюючого органу із листом щодо перерахування/заліку надмірно сплачених платежів на правильний рахунок. Відтак, позивач наголошує, що оскаржувані рішення контролюючого органу є безпідставними та невмотивованими, оскільки, помилка в зазначенні рахунку при перерахуванні єдиного внеску, не змінює суті сплачених зобов'язань. Перерахування коштів по сплаті єдиного соціального внеску здійснювалось позивачем у визначений законом строк, про що свідчать додані до позовної заяви докази.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що вимоги, які оскаржує позивач в даній справі, було сформовано та надіслано позивачу не у зв'язку з помилковою сплатою єдиного внеску, а у зв'язку із наявністю боргу по самостійно визначеному зобов'язанню в сумі 48 572, 08 грн. станом на 02.07.2018.

Позивач надав суду заперечення на відзив, в яких відмітив, що товариством з обмеженою відповідальністю «Олімп Фінанс Груп» 02.04.2014 було здійснено сплату єдиного внеску за реквізитами контролюючого органу у Печерському районі міста Києва, однак даний платіж не було враховано відповідачем та розцінено як недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску та, як наслідок, нараховано штраф і пеню.

Під час судового розгляду справи судом оголошувалась перерва, також розгляд справи відкладався, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 15.11.2018 було також з'ясовано строки звернення до суду, та встановлено, що вперше про наявність заборгованості з сплати єдиного внеску, позивач дізнався, отримавши вимоги в січні 2018 року. Так, до суду з даним позовом позивач звернувся 04.04.2018 за допомогою засобів поштового зв'язку. Відтак, встановлений законодавством строк звернення до суду з даним позовом, позивачем порушено не було.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

За посиланням позивача, товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп Фінанс Груп» 01.04.2014 змінило своє місцезнаходження та орган підпорядкування з Державної податкової інспекції в Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Разом з тим, сплата єдиного внеску за березень, квітень та травень 2014 року була внесена позивачем на рахунок контролюючого органу Печерського району міста Києва.

За посиланням позивача, 09.11.2015 товариство звернулось до контролюючого органу з проханням перерахувати надмірно сплачені кошти єдиного внеску за квітень-травень 2014 року, однак Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 09.11.2017 було надіслано рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску у сумі 51 908, 09 грн.

В подальшому позивачем було отримано оскаржувані вимоги: від 04.12.2017 №Ю-113820-17, від 12.01.2018 №Ю-113820-17, від 02.02.2018 №Ю-113820-17 та від 05.03.2018 №Ю-113820-17.

При цьому, позивач наголошує, що платіж за березень 2014 року, який також було сплачено на рахунок контролюючого органу Печерського району міста Києва, розцінено відповідачем як недоїмку. Інформація стосовно даного платежу з'явилась у «кабінеті платника податку» після фактичного отримання позивачем вимог про сплату боргу.

Відтак, товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп Фінанс Груп», не погоджуючись із зазначеними вище діями та рішеннями контролюючого органу, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

При цьому, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, приписами частини восьмої статті 9 вищевказаного Закону України, передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з положенням про рух коштів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, з огляду на викладені законодавчі положення (абзац 1 частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що платники єдиного внеску за загальним правилом зобов'язані сплачувати єдиний внесок не пізніше 20 числа наступного місяця.

У свою чергу, згідно з частиною десятою статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було перераховано єдиний соціальний внесок за березень 2014 року в сумі 11 193, 51 грн., за квітень 2014 року в сумі 11 177, 26 грн. та за травень 2014 року в сумі 11 177, 26 грн. на рахунок Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної службі у місті Києві. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відомостей щодо нарахування та здійснення платежів з єдиного соціального внеску та копіями банківських виписок публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», та власне не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи.

Крім того, відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що кошти, сплачені позивачем по платіжному дорученню від 15.05.2014 №155 та по платіжному дорученню від 05.06.2014 №165 на рахунок єдиного соціального внеску в сумі 11 177, 26 грн. кожне відповідно, було перераховано 20.11.2015 на рахунок єдиного соціального внеску Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі заяви платника від 09.11.2015 №09/11 та згідно висновку на переміщення коштів від 18.11.205 №15277-20 у загальній сумі 22 354, 52 грн. Разом з тим, вимоги, які оскаржує позивач, за посиланням контролюючого органу, сформовано у зв'язку із наявністю боргу по самостійно визначеному зобов'язанню в сумі 48 572, 08 грн. станом на 02.07.2018.

Таким чином, як встановлено під час судового розгляду справи та не заперечувалось сторонами, дійсно, сплачені позивачем кошти єдиного внеску за квітень-травень 2014 було перераховано 20.11.2015 на рахунок єдиного соціального внеску Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Однак, позивач наголошує, що сплату єдиного внеску за березень 2014 року не враховано контролюючим органом.

Як зазначалось вище, матеріалами справи підтверджується сплата позивачем єдиного соціального внеску за березень 2014 року на рахунок контролюючого органу в Печерському районі місті Києва, однак, в судовому засіданні відповідач не зміг пояснити чому кошти за березень 2014 року не було враховано, як сплату єдиного внеску та звідки з'явилась недоїмка за вказаний період, при цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо визначення зобов'язання в сумі 48 572, 08 грн. станом на 02.07.2018, оскільки позивачем оскаржуються вимоги від 04.12.2017, від 12.01.2018, від 02.02.2018 та від 05.03.2018.

Так, суд приходить до висновку, що позивачем було сплачено єдиний внесок за березень 2014 року на рахунок контролюючого органу в Печерському районі міста Києва, що підтверджується наявними матеріалами справи, встановлено під час судового розгляду справи та не спростовано відповідачем.

Слід зазначити, що під час судового розгляду справи з боку контролюючого органу було витребувано картку особового рахунку платника єдиного внеску позивача за період 2014-2018 роки для перевірки факту наявності у позивача заборгованості на час винесення спірних рішень, періоду та підстав виникнення відповідної заборгованості у позивача.

Проте, відповідачем вимог суду не виконано.

Отже, під час судового розгляду справи відповідачем не наведено суду інформації щодо періоду та підстав виникнення відповідної заборгованості у позивача.

При цьому, суд наголошує, що здійснення платником податків помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений законом, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 2 частини десятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Підставою застосування даного виду санкцій є винне, протиправне невиконання чи неналежне виконання суб'єктом господарювання своїх зобов'язань, передбачених чинним законодавством.

Помилкове визначення розрахункового рахунку в платіжному дорученні під час сплати суми єдиного внеску не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений Законом строк, а відтак і для застосування відповідальності за несвоєчасне перерахування єдиного внеску.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.10.2018 №821/1897/17, від 24.10.2018 3760/6097/16-а та від 30.10.2018 №824/7/16-а.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип "належного урядування" покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо нарахування товариству з обмеженою відповідальністю «Олімп Фінанс Груп» суми недоїмки, штрафу, пені з оплати єдиного соціального внеску за період з 23.04.2014 по 14.05.2015, з 21.01.2015 по 27.10.2017.

Скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2017 №Ю-113820-17, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018 №Ю-113820-17, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.02.2018 №Ю-113820-17, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2018 №Ю-113820-17.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено 20.11.2018.