Справа № 810/3742/18
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року 810/3742/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні стажу при обчисленні пенсії періоду роботи з 20.09.1983 по 18.08.1986 у Ворошиловградському обкомі ЛКСМ України;

- зобов'язати Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести повторний розрахунок пенсії ОСОБА_1, починаючи з часу призначення - з 02.04.2018, шляхом зарахування до стажу роботи період роботи з 20.09.1983 по 18.08.1986 у Ворошиловградському обкомі ЛКСМ України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Однак, відповідачем при призначенні йому пенсії за віком не було зараховано до страхового стажу періоду роботи з 20.09.1983 по 18.08.1986 у Ворошиловградському обкомі ЛКСМ України, оскільки в трудовій книжці число рішення бюро ОК ЛКСМУ про звільнення та в даті наказу про звільнення наведено іншим чорнилом. Позивач вважає таку відмову протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки жодний правовий акт не містить вимоги, що записи у трудовій книжці мають бути зроблені одним чорнилом. Крім того, позивач зауважив, що відповідачем не доведено, що він не працював у зазначений період в Ворошиловградському обкомі ЛКСМ України.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано жодних документів, які б підтверджували періоди роботи з 20.09.1983 по 18.08.1986 у Ворошиловградському обкомі ЛКСМ України, а тому управління позбавлене можливості зарахування вказаного періоду до стажу роботи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі..

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Ленінським РВ УМВС України в Луганській області 08 квітня 1999 року.

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05.11.2014 №, позивач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1.

06 березня 2018 року позивач звернувся до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

До заяви про призначення пенсії були надані наступні документи: довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05.11.2014 №; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; документи про місце проживання (реєстрації) особи; паспорт; трудову книжку; військовий квиток; диплом про освіту.

Так, згідно розписки-повідомлення від 06.03.2018, відповідач не зазначав про надання додаткових документів, яких недостатньо для призначення пенсії.

Відповідно до протоколу від 19.03.2018 №707 позивачу з 02.04.2018 призначено пенсію за віком та визначено, що загальний страховий стаж становить 38 років 9 місяців 20 днів (станом на 31.01.2018).

Як вбачається з розрахунку стажу ОСОБА_2, до страхового стажу не був зарахований період роботи з 20.09.1983 по 18.08.1986.

25 травня 2018 року позивач звернувся до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою, в якій просив надати пояснення щодо причин по яким в розрахунок стажу для нарахування розміру пенсії не був включений період його роботи в Ворошиловградському обкомі ЛКСМ України з 20.09.1983 по 18.08.1986, запис про який наявний в трудовій книжці.

Листом від 01.06.2018 №238/П-03 відповідач стосовно порушеного у зверненні питання повідомив позивача про те, що відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, дати зазначаються арабськими цифрами: число та місяць - двозначними, роки - чотиризначними. Записи виконуються акуратно ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів. У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Також у даному листі відповідач зазначив, що відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, за матеріалами пенсійної справи позивача, в записі №8 на сторінці 7 в графі 4 число "27" рішення бюро ОК ЛКСМУ про звільнення наведено іншим чорнилом, а також в даті наказу про звільнення "8" наведено.

Крім того, відповідач у даній відповіді зазначив, що керуючись п.п.2 п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів. Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Вважаючи відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 20.09.1983 по 18.08.1986 у Ворошиловградському обкомі ЛКСМ України, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV.

До набрання чинності Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV діяв Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1978 №1788-ХІІ, статтею 56 якого встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення трудових книжок був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, яка діяла до 29.07.1993.

Відповідно до п. 2.5 цієї Інструкції у випадку встановлення неправильного або неточного запису про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагороди та заохочення та інше виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис.

З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають (п. 1.2 Інструкції №58).

Відповідно до абз. 1, 3 п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктами 2.6, 2.9 Інструкції №58 встановлено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Згідно з п. 1, п. 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, законодавцем покладено обов'язок ведення трудових книжок на керівників підприємств.

За даними трудової книги серії БТ-І №5171969, ОСОБА_1 з 20.09.1993 (протокол бюро №Б-30/1 від 20.09.1983) по 18.08.1986 (рішення бюро ОК ЛКСМУ Б-27 від 14.08.1986) працював у Ворошиловградському обкомі ЛКСМ України.

Судом з'ясовано, що відповідач, відмовляючи в зарахуванні вказаного періоду, посилається на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Проте, з аналізу зазначеної Інструкції слідує, що вона не містить жодної норми на підставі якої певні періоди роботи можуть бути не зараховані до стажу при призначенні пенсії, навіть за умови, якщо запис містить певну помарку.

Суд зазначає, що роботодавцем в трудовій книжці позивача було допущено наведення, а саме: наведення цифри "27" у номері рішення бюро ОК ЛКСМУ про звільнення та наведення цифри "8" у місяці наказу про звільнення.

Однак, на думку суду, зроблені наведення не можуть тягнути за собою недійсності записів про роботу у відповідний період, що містяться в трудовій книзі.

При цьому, судом встановлено, що дата звільнення позивача з роботи не була виправлена, а тому не зарахування всього періоду роботи з 20.09.1983 по 18.08.1986 у Ворошиловградському обкомі ЛКСМ України, на переконання суду, є необґрунтованим.

Крім того, посилання відповідача на невідповідність записів у трудовій книжці положенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, є необґрунтованим та безпідставним ще й з огляду на те, що оспорюваний запис у трудовій книжці позивача вчинено 18 серпня 1986 року, тоді як Інструкція затверджена значно пізніше, а саме 29 липня 1993 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Зважаючи на те, що відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення", Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, суд вважає, що неврахування відповідачем в стаж позивача періоду роботи з 20.09.1983 по 18.08.1986 у Ворошиловградському обкомі ЛКСМ України є протиправним та не відповідає вимогам наведеного вище законодавства.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним рішення щодо відмови позивачу в зарахуванні стажу при обчисленні пенсії періоду роботи з 20.09.1983 по 18.08.1986 у Ворошиловградському обкомі ЛКСМ України.

При цьому, обираючи спосіб відновлення порушеного права позивача, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи N R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

При цьому, дискреційними є повноваження відповідача - суб'єкта владних повноважень, обирати у конкретній ситуації між альтернативними, кожна з яких є правомірною.

За приписами ч. 3 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування індивідуального акту суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Аналізуючи дані положення кодексу, можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов'язувати суб'єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

За приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

У даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача провести повторний розрахунок пенсії ОСОБА_1, починаючи з часу призначення - з 02.04.2018, шляхом зарахування до стажу роботи період роботи з 20.09.1983 по 18.08.1986 у Ворошиловградському обкомі ЛКСМ України є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Крім того, судом при задоволенні вказаної вимоги у наведений спосіб було враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в Постановах від 24.07.2018 у справі №806/2254/15, від 01.03.2018 у справі №826/22282/15, від 29.03.2018 у справі №816/303/16, від 03.04.2018 у справі №815/6881/16, від 13.06.2018 у справі №815/6768/15.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів щодо правомірності своїх дій щодо відмови у зарахуванні позивачу стажу при обчисленні пенсії періоду роботи з 20.09.1983 по 18.08.1986.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні стажу при обчисленні пенсії періоду роботи з 20.09.1983 по 18.08.1986 у Ворошиловградському обкомі ЛКСМ України.

Зобов'язати Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести повторний розрахунок пенсії ОСОБА_1, починаючи з часу призначення - з 02.04.2018, шляхом зарахування до стажу роботи період роботи з 20.09.1983 по 18.08.1986 у Ворошиловградському обкомі ЛКСМ України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у сумі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.