Справа № 369/2189/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року м.Київ № 369/2189/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Касьянової О.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - Кулакевича А.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1,

ОСОБА_2

до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області,

про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Києво - Святошинського районного суду Київської області у порядку адміністративного судочинства звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовною заявою до Білогородської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області в якій просили суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо порушення процедури розгляду клопотань про надання їм в спільне користування (оренду) земельної ділянки для обслуговування нежитлового приміщення в межах АДРЕСА_1 Києво - Святошинського району Київської області;

- зобов'язати відповідача внести на засідання чергової сесії Білогородської сільської ради та розглянути їх клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення (передачу в оренду) земельної ділянки для обслуговування нежитлового приміщення в межах в межах АДРЕСА_1 Києво - Святошинського району Київської області у відповідності і в строки встановлені законодавством України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначають, що з 22.12.2006 вони є власниками нежитлового приміщення (сіносховища), розташованого за адресою: АДРЕСА_1

З метою отримання у користування земельної ділянки в оренду, на якій розміщено вказане нежитлове приміщення вони неодноразово, починаючи з 2009 року, звертались до Білогородської сільської ради з письмовими заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для обслуговування вказаного об'єкта нерухомого майна.

Водночас, позивачі стверджують, що жодної відповіді Білогородської сільської ради на ці звернення вони до теперішнього часу не отримували, що на їх думку свідчить про порушення відповідачем вимог чинного законодавства.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.02.2017 відкрито провадження у даній адміністративній справі № 369/2189/17 та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.02.2018 адміністративну справу № 369/2189/17 направлено за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2018 справу прийнято до провадження та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленнями сторін.

У ході судового розгляду справи відповідач адміністративного позову не визнав, 24.04.2017 надав до суду письмові заперечення та 16.05.2018 - відзив на позовну заяву, відповідно до змісту яких просив суд позов ОСОБА_1 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

В обґрунтування вказаної правової позиції зазначив, що заяви позивачів про надання їм дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки (передачі в оренду) для обслуговування нежитлового приміщення в межах с.Білогородка надійшли до Білогородської сільської ради 20.01.2017 та були розглянуті на 27.01.2017 на черговій сесії ради.

За результатом розгляду вказаних заяв Білогородською сільською радою 27.01.2017 були прийняті рішення за №№ 179/20 та 179/21 про що позивачів було повідомлено секретарем ради в усному порядку.

При цьому, відповідач звертав увагу суду, що ОСОБА_1 був особисто присутній на засіданні постійної депутатської земельної комісії Білогородської сільської ради, яка розглядала відповідні заяви позивачів, а також готувала матеріали для розгляду на засідання сесії.

Відповідач також зауважив, що оригінал прийнятого відповідачем рішення № 179/20 від 27.01.2017 ОСОБА_2 отримав особисто під розписку 23.03.2017.

З огляду на зазначене, відповідач стверджує, що заяви позивачів були розглянуті Білогородською сільською радою через сім днів на засіданні чергової сесії ради, тобто в межах строку та порядку встановленому законодавством, а саме частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, відповідач вважає, що наведені позивачами доводи не відповідають дійсності, а позовні вимоги є незаконними, безпідставними та необґрунтованими.

На підставі викладеного та оскільки на даний час предмет спору між сторонами відсутній, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у повному обсязі.

У ході судового розгляду справи позивачі пояснили суду, що бездіяльність відповідача полягає в тому, що їм не було направлено прийняте за результатом розгляду їх заяв рішення. Разом з цим, зауважили, що на їх думку, відповідачем не було дотримано процедури розгляду цих заяв, оскільки їх не було запрошено на засідання постійної депутатської земельної комісії Білогородської сільської ради, яка розглядала відповідні заяви.

У свою чергу, представник відповідача під час судового розгляду справи пояснив суду, що запрошень на засідання постійної депутатської земельної комісії так само як і на засідання сесії ради - законодавством не передбачено. Зауважив, що відповідно до вимог чинного законодавства сільський голова приймає рішення про проведення сесії та видає відповідне розпорядження, у якому зазначається порядок денний, час та місце проведення сесії. Таке розпорядження розміщується на дошці оголошень у адміністративній будівлі Білогородської сільської ради. При цьому, згідно з приписами чинних норм законодавства, кожен громадянин має право бути присутнім на засіданні сесії сільської ради.

У судове засідання, призначене на 18.07.2018 з'явились позивачі та їх представник, які підтримали доводи позовної заяви та надані у ході розгляду справи пояснення та просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.07.2018 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях та відзиві на позовну заяву, а також додаткових письмових поясненнях. Наголошував, що Білогородська сільська рада діяла в межах повноважень та у спосіб визначений законодавством та жодних прав позивачів не порушувала, що підтверджується наданими до суду доказами.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 22.12.2006 виконавчим комітетом Білогородської сільської ради було прийнято рішення № 146 про визнання права власності на майно гр.ОСОБА_1 Відповідно до змісту вказаного рішення виконавчий комітет Білогородської сільської ради вирішив визнати належність і право приватної власності за ОСОБА_1 на 7843/10000 частину приміщення сіносховища загальної площі 1000,8 за адресою АДРЕСА_1. Оформити свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно та К-Святошинському БТІ провести реєстрацію права власності на підставі відповідного свідоцтва на ім'я ОСОБА_1, замість реєстрації договору безоплатної передачі державного майна України від 01.07.1997 № 118.

01.03.2007 на підставі вказаного рішення сільської ради ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1.

07.03.2007 Києво-Святошинським БТІ було здійснено реєстрацію відповідного права власності ОСОБА_1, про що в книзі 13 здійснено запис № 514/308.

Разом з цим, судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником 2157/10000 нежилого приміщення сіносховища загальною площею 1000,8 кв. м., за адресою АДРЕСА_1 с.Білогородка на підставі рішення виконкому Білогородської сільської ради № 146/2 від 22.12.2018, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.03.2007 серія НОМЕР_2, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія ССС № 742054.

Вказані обставини не заперечувались відповідачем під час судового розгляду справи.

У подальшому, у зв'язку з набуттям права приватної спільної часткової власності на частину сіносховища за адресою АДРЕСА_1 с.Білогородка позивачі 20.01.2017 звернулись до Білогородського сільського голови із заявами про надання їм оренду терміном на 49 років земельних ділянок на яких розміщені належні їм частини сіносховища, а також частини земельних ділянок, які необхідні для обслуговування цих частин нежитлового приміщення. У вказаних заявах позивачі просили запросити їх на розгляд цих заяв.

Як вбачається з матеріалів справи та підтвердили учасники судового процесу вказані заяви позивачів були зареєстровані у Білогородській сільській раді 20.01.2017 за №№ Л-45 та К-46.

Вважаючи, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність та порушено процедуру розгляду клопотань про надання їм в спільне користування (оренду) земельної ділянки для обслуговування нежитлового приміщення в межах АДРЕСА_1 Києво - Святошинського району Київської області, позивачі звернулись до суду з даним позовом, у якому, крім іншого, просили суд зобов'язати відповідача внести на засідання чергової сесії Білогородської сільської ради та розглянути їх клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення (передачу в оренду) земельної ділянки для обслуговування нежитлового приміщення в межах в межах АДРЕСА_1 Києво - Святошинського району Київської області у відповідності і в строки встановлені законодавством України.

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що розглянувши клопотання гр.України ОСОБА_1 про виділення земельної ділянки в оренду площею 0,1863 га, яка розташована в АДРЕСА_1 сесія Білогородської сільської ради керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішила відповідне клопотання позивача залишити без задоволення, оскільки, зазначена ділянка перебуває у користуванні. Відповідний висновок оформлено рішенням тринадцятої сесії VІІ скликання Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 179/21від 27.01.2016.

Вказане рішення було направлено виконкомом Білогородської сільської ради ОСОБА_1 16.05.2018 та вручене адресату 19.05.2018, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 22.05.2018.

Розглянувши клопотання гр.України ОСОБА_2 про виділення земельної ділянки в оренду площею 0,09636 га, яка розташована в с.Білогородка, АДРЕСА_1 сесія Білогородської сільської ради керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішила відповідне клопотання позивача залишити без задоволення, оскільки, зазначена ділянка перебуває у користуванні. Відповідний висновок оформлено рішенням тринадцятої сесії VІІ скликання Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 179/20 від 27.01.2016.

Оригінал вказаного рішення Білогородської сільської ради ОСОБА_2 отримав 23.03.2017, що підтверджується його підписом на зворотньому боці цього рішення та не заперечувалось позивачем у ході розгляду справи.

01.06.2018 відповідачем було надано до суду лист за № 354/02-26 яким, зокрема, повідомлено, що на рішеннях № 179/20 та № 179/21 тринадцятої сесії VІІ скликання Білогородської сільської ради у даті вказано рік 2016 помилково, оскільки чергова тринадцята сесія VІІ скликання Білогородської сільської ради була проведена 27 січня 2017 року.

При цьому, у ході судового розгляду справи позивачами не заперечувались вказані обставини.

Водночас, позивачі наголошували на тому, що відповідачем було порушено процедуру розгляду їх клопотань та прийняття відповідних рішень, зокрема, не запрошено на засідання комісії на засідання постійної депутатської земельної комісії Білогородської сільської ради, яка розглядала відповідні заяви.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами суд зазначає про таке.

Згідно з нормами статті 2 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин від 01.01.2017) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею (частина 1 вказаної статті).

Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади (частина 2 вказаної статті ).

Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї) (частина 3 вказаної статті).

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Конституцією гарантується право власності на землю. У статті 14 Основного закону передбачено, що це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до положень статті 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» та іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, та договором оренди землі (стаття 2 Закону України «Про оренду землі» ід 06.10.1998 № 161-XIV у редакції чинній на момент спірних правовідносин від 19.10.2016, далі - Закон «Про оренду землі»).

Приписами статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Отже, об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендарями земельних ділянок можуть бути: громадяни і юридичні особи України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи, міжнародні об'єднання та організації, а також іноземні держави (статті 3-5 Закону «Про оренду землі»).

Приписами статті 6 Закону «Про оренду землі» передбачено, що Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до вимог статті 16 Закону «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (стаття 19 Закону «Про оренду землі»).

Отже, орендарі набувають право на оренду земельної ділянки на підставах і в порядку передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Орендодавець за плату передає орендареві на підставі договору оренди земельної ділянки у володіння і користування для господарського використання на обумовлений договором строком.

Підставою для укладання договору оренди і набуття права на оренду земельної ділянки, що перебуває у державній або комунальній власності, є рішення орендодавця.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначено статтею 124 Земельного кодексу України.

Так, приписами вказаної норми встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

При цьому, суд зауважує, що згідно з приписами вказаної норми, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

У той же час, нормами чинного законодавства України передбачені випадки, за яких проведення земельних торгів для передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, не вимагається, зокрема, у разі: розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Разом з цим, приписами статті 116 Земельного кодексу передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Отже, передача в оренду зазначених земельних ділянок громадянам, юридичним особам здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 Земельного кодексу України.

Згідно з приписами статті 12, а також частини 1 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до вимог частини 2 статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

При цьому, суд звертає увагу, що законодавством не передбачено порядку розгляду органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідних клопотань (заяв) та разом з цим не встановлено і обов'язку суб'єкта владних повноважень запрошувати заявника на розгляд такого клопотання (заяви).

У свою чергу, відповідно до приписів статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Положеннями пункту 31 частини 1 статті 26 вказаного Закону передбачено, що питання регулювання земельних відносин відповідно до Закону вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію, подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (пункт 4 статті 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесії ради скликаються: сільської, селищної, міської - відповідно сільським, селищним, міським головою в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої, шостої та восьмої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради.

Сесії ради проводяться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, крім випадків, передбачених законодавством. Порядок доступу до засідань визначається радою відповідно до закону. Протоколи сесії ради є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Як було встановлено судом, у зв'язку з набуттям права приватної спільної часткової власності на частину сіносховища за адресою АДРЕСА_1 с.Білогородка позивачі 20.01.2017 звернулись до Білогородського сільського голови із заявами про надання їм оренду терміном на 49 років земельних ділянок на яких розміщені належні їм частини сіносховища, а також частини земельних ділянок, які необхідні для обслуговування цих частин нежитлового приміщення.

Розгляд звернень та клопотань громадян та юридичних осіб, у тому числі заяв позивачів, було включено до порядку денного тринадцятої сесії Білогородської сільської ради, яка відбулась 27.01.2017 о 15 год. 00 хв. у приміщенні Білогородської сільської ради, що підтверджується наявним у справі розпорядженням Білогородського сільського голови № 7 від 16.01.2017.

При цьому, суд акцентує увагу, що позивачі не були позбавлені можливості бути присутніми на засіданні вказаної сесії.

Судом також було встановлено, розглянув вказані клопотання позивачів на черговій сесії ради відповідачем були прийняті рішення №№ 179/20, 179/21 залишити клопотання позивачів без задоволення, оскільки, зазначені ними ділянки перебувають у користуванні.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем були розглянуті звернення позивачів у порядку та строк встановлений законодавством, а тому підстави для зобов'язання відповідача розглянути клопотання позивачів відсутні.

Отже, за наведених обставин судом не встановлено бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо розгляду заяв (клопотань) позивачів про надання їм оренду терміном на 49 років земельних ділянок на яких розміщені належні їм частини сіносховища, а також частини земельних ділянок, які необхідні для обслуговування цих частин нежитлового приміщення.

При цьому, суд зауважує, що зі змістом прийняти відповідачем рішень позивачі були ознайомлені, що підтверджується наявними у справі доказами.

Разом з цим, доводи позивачів про те, що їх не було запрошено на засідання постійної депутатської земельної комісії Білогородської сільської ради, яка розглядала відповідні заяви, суд не приймає до уваги, з огляду на таке.

Згідно з приписами статті 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Організація роботи постійної комісії ради покладається на голову комісії. Голова комісії скликає і веде засідання комісії, дає доручення членам комісії, представляє комісію у відносинах з іншими органами, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами, організаціями, а також громадянами, організує роботу по реалізації висновків і рекомендацій комісії. У разі відсутності голови комісії або неможливості ним виконувати свої повноваження з інших причин його функції здійснює заступник голови комісії або секретар комісії.

Засідання постійної комісії скликається в міру необхідності і є правомочним, якщо в ньому бере участь не менш як половина від загального складу комісії.

За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Таким чином, приписами вказаної норми не передбачено обов'язку постійних комісій повідомляти та/або запрошувати заявників на засідання комісії, на якому вирішуються відповідні питання.

Разом з цим, під час судового розгляду справи позивачами також не надано пояснень яким нормативно-правовим актом встановлено такий обов'язок суб'єкта владних повноважень.

Отже, на підставі викладеного, суд зазначає, що вказані доводи позивачів не ґрунтуються на вимогах законодавства та відповідно не приймаються судом до уваги, в якості підстави для визнання бездіяльності відповідача та порушення процедури прийняття рішень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення (передачу в оренду) земельної ділянки для обслуговування нежитлового приміщення в межах в межах АДРЕСА_1 Києво - Святошинського району Київської області у відповідності і в строки встановлені законодавством України.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідачем за наслідком розгляду заяв (клопотань) позивачів про виділення земельних ділянок в оренду відповідно до вимог чинного законодавства було прийнято відповідні рішення (про залишення цих заяв без задоволення), а також враховуючи, що порушення процедури прийняття цих рішень позивачем не доведено, а самі рішення позивачами не оскаржувались, суд дійшов висновку, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб визначених законодавством.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що правові підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо порушення процедури розгляду клопотань позивачів про надання їм в спільне користування (оренду) земельної ділянки для обслуговування нежитлового приміщення в межах АДРЕСА_1 Києво - Святошинського району Київської області, а також зобов'язання відповідача внести на засідання чергової сесії Білогородської сільської ради та розглянути клопотання позивачів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення (передачу в оренду) вказаної земельної ділянки у відповідності і в строки встановлені законодавством України - відсутні.

Відповідно до приписів частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з вимогами 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов'язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Водночас, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов'язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачами не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення відовідачем вимог винного законодавства, а отже не доведено обґрунтованості позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 69, 73 - 77, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 18 липня 2018 р.