Справа № 0840/3746/18
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2018-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 жовтня 2018 року о/об 12 год. 19 хв.Справа № 0840/3746/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Командитного товариства ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора (72330, Запорізька область, Мелітопольський район, с. Новобогданівка, вул. шевченко, 4/1, )

до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про скасування податкового повідомлення - рішення, -

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2,

діє на підставі довіреності б/н від 31.05.2018 року

від відповідача - ОСОБА_3,

діє на підставі довіреності 259/10/08-01-10-04 від 20.02.18

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Командитного товариства «ОСОБА_1 і компанія «Мелітопольського елеватора» (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 09 серпня 2018 року.

Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, а судове засідання призначено на 03 жовтня 2018 року.

В судовому засіданні 03 жовтня 2018 року судом оголошено перерву до 25 жовтня 2018 року.

Відповідно до статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 25 жовтня 2018 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що на підставі висновків ОСОБА_2 перевірки №417/08-01-56-01/00951652 від 19 липня 2018 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №1 від 09 серпня 2018 року, яким зменшено суму відємного значення податкового кредиту у квітні 2018 року на 206363 грн. Позивач вважає висновки ОСОБА_2 перевірки необґрунтованими та незаконними. Позивач вказує, що при перевірці не було надано належної оцінки обставинам включення в податковий кредит спірних сум і порядку видачі податкових накладних. Також вважає, що суми ПДВ, що були внесені КТ «ОСОБА_1 і компанія «Мелітопольського елеватора» до складу податкового кредиту на підставі податкових накладних, які були зареєстровані ТОВ Агрофірма «Злагода» на підставі пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України є правомірними.

В судовому засіданні представник Командитного товариства «ОСОБА_1 і компанія «Мелітопольського елеватора» адміністративний позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№31082 від 02 жовтня 2018 року), відповідно до якого зазначає, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, підпункту а) пункту 200.4 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на суму 206363 грн. та суму відємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму ПДВ 206363 грн. Відповідач вказує, що дане порушення виникло внаслідок господарських взаємовідносин позивача з ТОВ Агрофірма «Злагода». На думку відповідача оскільки до податкового кредиту відносяться суми податку сплачені/нараховані за придбання товарів та послуг, а ТОВ Агрофірма «Злагода» не могло виконати зазначені послуги, то такі суми, очевидно, не можуть відноситись до складу податкового кредиту. Відповідач вважає, що у позивача відсутнє підтвердження здійснення фактичного отримання товару та послуг від його конрагентів, оскільки наявність податкових та видаткових накладних та інших первинних документів, дійсно є обовязковою обставиною при здійсненні господарської операції, але не є очевидним доказом її виконання, так само про це безумовно не свідчить і сам факт сплати коштів.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області просив суд відмовити у задоволенні у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що фахівцями Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області з 27 червня 2018 року по 12 липня 2018 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку Командитного товариства «ОСОБА_1 і компанія «Мелітопольського елеватора» з питань достовірності нарахування відємного значення з податку на додану вартість за квітень 2018 року, за результатами якої складено ОСОБА_2 №417/08-01-56-01/00951652 від 19 липня 2018 року.

Відповідно до висновків ОСОБА_2 перевірки №417/08-01-56-01/00951652 від 19 липня 2018 року встановлено порушення КТ «ОСОБА_1 і компанія «Мелітопольського елеватора»: пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, підпункту в) пункту 200.4 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р.19 декларації) на суму 206363 грн., та суму відємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (р.21 декларації) на суму ПДВ 206363 грн.

КТ «ОСОБА_1 і компанія «Мелітопольського елеватора» не погодившись із висновками ОСОБА_2 перевірки №417/08-01-56-01/00951652 від 19 липня 2018 року подало до відповідача ОСОБА_4 на такий ОСОБА_2 №708 від 25 липня 2018 року.

Відповідач листом від 06 серпня 2018 року №23605/10/08-01-56-01 надав відповідь на заперечення.

На підставі ОСОБА_2 перевірки №417/08-01-56-01/00951652 від 19 липня 2018 року податковим органом 09 серпня 2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення №1, яким позивачу зменшено суму відємного значення податкового кредиту у квітні 2018 року на 206363,00 грн.

Вважаючи винесене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що 14.1.181. податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Бюджетне відшкодування це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника (підпункт 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

За правилами пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Отже, суд звертає увагу, що Податковим кодексом України імперативно встановлено, що податкова накладна є достатнім документом, на підставі якого у платника податків виникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм Податкового кодексу України, податкова накладна є документом, який підтверджує фактичну сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару, та надає право на формування податкового кредиту платника податків-покупця. І лише придбання товарів (послуг, робіт), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної та складання податкової накладної особою, що не зареєстрована як платник ПДВ, позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

За визначенням підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачання товарів це будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

З метою застосування терміна "постачання товарів" електрична та теплова енергія, газ, пар, вода, повітря, охолоджене чи кондиційоване, вважаються товаром.

Постачанням товарів також вважаються:

а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу;

б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства;

в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов'язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню);

г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення;

д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника;

е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум ПДВ за такими накладними.

Згідно з пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За приписами пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Так, відповідно до ОСОБА_2 перевірки №417/08-01-56-01/00951652 від 19 липня 2018 року позивач у перевіряємому періоді мав господарські взаємовідносини з ТОВ Агрофірма «Злагода».

Судом встановлено, що КТ «ОСОБА_1 і компанія «Мелітопольського елеватора» мало господарські взаємовідносини із ТОВ «Агрофірма «Злагода», які підтверджуються:

- Договором на надання послуг зі зберігання насіння олійних культур №02-08-17 від 30 серпня 2017 року (т.1 а.с.51-53);

- Договором на надання послуг зі зберігання зернових культур №24-09-17 від 06 вересня 2017 року (т.1 а.с. 54-56);

- Договором купівлі-продажу №05/03/2018 від 05 березня 2018 року (т.1 а.с.60);

- Договором купівлі-продажу №19/03/1 від 19 березня 2018 року (т.1 а.с.61);

- Договором купівлі-продажу №19/03/2018 від 19 березня 2018 року (т.1 а.с.62);

- Платіжними дорученнями: №10987 від 06.04.2018, №10982 від 06 квітня 2018 року, №10983 від 06 квітня 2018 року;

- ОСОБА_2 здачі-приймання наданих послуг: №58 за період 01 березня 2018 року 12 березня 2018 року, №58 за період 13 березня 2018 року - 19 березня 2018 року, №65 за період 19 березня 2018 року - 20 березня 2018 року, №54 за період 01 березня 2018 року - 20 березня 2018 року, №86 за період 21 березня 2018 року - 31 березня 2018 року (т.1 а.с.57-59);

- Листом ТОВ «Агрофірма «Злагода» на переоформлення соняшнику №2 від 05 березня 2018 року;

- Листом ТОВ «Агрофірма «Злагода» на переоформлення соняшнику №25 від 19. березня 2018 року;

- Листом ТОВ «Агрофірма «Злагода» на переоформлення ячменю №3 від 19 березня 2018 року;

- Наказами на переоформлення: №ЭЛ-0000015 від 05 березня 2018 року, №ЭЛ-0000022 від 19 березня 2018 року, №ЭЛ-0000047 від 19 березня 2018 року;

- Накладними: №2 від 05 березня 2018 року, №3 від 19 березня 2018 року, №5 від 19 березня 2018 року;

- Довіреностями на отримання цінностей: №120 від 05 березня 2018 року, №138 від 19 березня 2018 року, №134 від 19 березня 2018 року;

- Складськими квитанціями на зерно: №906 від 02 березня 2018 року, №916 від 19 березня 2018 року, №923 від 19 березня 2018 року.

Крім того у матеріалах справи містяться товарно-транспортні накладні та реєстри накладних на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку.

Також у матеріалах справи наявний витяг з реєстру податкових накладних за спірний період.

Відповідно до статті 2 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно з статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Досліджені судом докази доводять наявність змін в активах позивача під час вчинення господарських операцій з його контрагентом у спірний період.

Як зазначено у частини 1 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Надані позивачем до суду докази, документи у сукупності підтверджують фактичне виконання КТ «ОСОБА_1 і компанія «Мелітопольського елеватора» своїх зобов'язань, реальне здійснення господарських операцій.

Як з'ясовано судом, позивач веде облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань.

Отже, досліджені судом первинні документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків підтверджують здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Агрофірма «Злагода».

Тобто, документально підтверджено формування КТ «ОСОБА_1 і компанія «Мелітопольського елеватора» податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з ТОВ «Агрофірма «Злагода».

При цьому, як вбачається зі змісту акту перевірки, то він не містить жодних посилань податкового органу про те, що податкові накладні, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту не відповідають вимогам чинного законодавства, у звязку з чим суд вважає, що позивачем як до перевірки та і при судовому розгляді справи надані докази, які в своїй сукупності підтверджують реальне вчинення господарських операцій, що в свою чергу підтверджує правомірність формування податкового кредиту за такими операціями. Будь-які порушення щодо форми та змісту первинних документів, які підтверджують фактичне вчинення господарських операцій з постачання товару між позивачем та ТОВ «Агрофірма «Злагода» в акті перевірки відсутні, зокрема будь-яких зауважень щодо оформлення податкових накладних акт перевірки не містить. Не містяться в акті перевірки й зауваження щодо оплати товару.

Як встановлено із матеріалів справи, господарські правовідносини з ТОВ «Агрофірма «Злагода» оформлені позивачем належним чином, а фактичне здійснення операцій з постачання послуг та товарів підтверджується належними первинними документами та документами податкової звітності.

Отже на підставі вищезазначеного, КТ «ОСОБА_1 і компанія «Мелітопольського елеватора» мало належним чином оформлені податкові накладні, які одержані від такого постачальника, та інші первинні документи, що підтверджують факт наявності господарських відносин між підприємствами.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що податковий орган в ОСОБА_2 перевірки №417/08-01-56-01/00951652 від 19 липня 2018 року зазначає, що ТОВ «Агрофірма «Злагода» не мало реальної можливості виростити сільськогосподарську продукцію з урахуванням відсутності документального підтвердження наявності земельних ділянок в 2017 році, транспортування товару та наявності трудових ресурсів для здійснення діяльності у сфері сільського господарства, а саме вирощуванню сільськогосподарських культур (соняшнику, ячменю), а надані до перевірки документи створені з метою формування податкового кредиту КТ «ОСОБА_1 і компанія «Мелітопольського елеватора».

Також в ОСОБА_2 перевірки №417/08-01-56-01/00951652 від 19 липня 2018 року відповідач зазначає, що фактична надана податкова звітність, наявна інформація компютерних автоматизованих інформаційних систем та ОСОБА_2: ІС «Податковий блок», Архіву електронної звітності, Єдиного реєстру податкових накладних та інших баз даних Державної фіскальної служби, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, лист підприємства ТОВ «Агрофірма «Злагода» №5 від 17 травня 2018 року, наданий до Мелітопольського управління ГУ ДФС у Запорізькій області 04 липня 2018 року за №25688/10, копії документів, наданих листом КТ «ОСОБА_1 і компанія «Мелітопольського елеватора» з врахуванням реального часу здійснення операції, місцезнаходження майна, наявності необхідних трудових ресурсів, транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності, свідчать про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської та економічної діяльності.

Проте суд не може прийняти до уваги висновки зроблені податковим органом, оскільки по-перше, позивач не може нести відповідальність за неповне ведення бухгалтерського обліку та звітності свого контрагента. Податковий кодекс України для платників податків не передбачає, а ні обов'язок, а ні право вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей достовірності щодо ведення бухгалтерського обліку, тощо.

По-друге, суд також вважає за необхідне зазначити, що зміст угод, укладених між позивачем та ТОВ «Агрофірма «Злагода», не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідач не надав доказів, які б підтверджували, що зміст угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обовязків та створення правових наслідків, що обумовлюються цими правочинами.

Тобто, податковим органом не доведено, а судом також не встановлено, наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочинів нереальними. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Під час проведення перевірки податковий орган прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження реальності господарських операцій між КТ «ОСОБА_1 і компанія «Мелітопольського елеватора» та ТОВ «Агрофірма «Злагода».

Однак, позивачем до суду було надано: Договір на надання послуг зі зберігання насіння олійних культур, Договір на надання послуг зі зберігання зернових культур, Договори купівлі-продажу, ОСОБА_2 здачі-приймання наданих послуг, Довіреності на отримання цінностей, Складські квитанції на зерно, накладні, реєстр податкових накладних, товарно-транспортні накладні, що підтверджують факт постачання товарів ТОВ «Агрофірма «Злагода» на користь позивача.

Отже, факт виконання операцій засвідчується рядом первинних документів, які не викликають сумніву. Реальність господарських операцій зясована через дослідження у сукупності всіх первинних документів.

В ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів наявності обвинувального вироку відносно посадових (службових) осіб платника податків та наявності рішення суду про визнання правочинів недійсними.

Вказані ж в ОСОБА_2 висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора.

По-третє, як вже зазначалось вище, підпунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України імперативно встановлено, що податкова накладна є достатнім документом, на підставі якого у платника податків виникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Таким чином, враховуючи наявність у позивача податкових накладних, документів на (про) оплату придбаного товару, приймаючи до уваги, що зазначені документи не визнані недійсними, будь-яких посилань щодо невідповідності порядку їх оформлення вимогам Податкового кодексу України акт перевірки не містить, КТ «ОСОБА_1 і компанія «Мелітопольського елеватора» цілком правомірно включило суми до витрат які враховуються для визначення обєкта оподаткування та податку на додану вартість по придбаним товарам до складу податкового кредиту, оскільки його право на податковий кредит та витрати підтверджується єдиними і належними, з точки зору діючого законодавства, доказами.

Отже, виходячи з фактичних обставин справи, висновки фахівців відповідача, викладені у ОСОБА_2 перевірки №417/08-01-56-01/00951652 від 19 липня 2018 року, - є припущеннями, не доведеними належними засобами доказування, а податкові повідомлення-рішення №1 від 09 серпня 2018 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області відносно КТ «ОСОБА_1 і компанія «Мелітопольського елеватора», є протиправним, оскільки не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що відповідачем не доведено обставини встановлені у ОСОБА_2 перевірки №417/08-01-56-01/00951652 від 19 липня 2018 року, докази позивача не спростовані, тому з огляду на викладене, суд вважає, що висновки податкового органу, викладені у ОСОБА_2 перевірки №417/08-01-56-01/00951652 від 19 липня 2018 року, - є помилковими та спростовуються дослідженими під час розгляду справи доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №1 від 09 серпня 2018 року, у звязку із чим позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов за позовом Командитного товариства ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора (72330, Запорізька область, Мелітопольський район, с. Новобогданівка, вул. Шевченко, 4/1, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 09 серпня 2018 року.

Присудити на користь Командитного товариства ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора (72330, Запорізька область, Мелітопольський район, с. Новобогданівка, вул. Шевченко, 4/1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 3095 грн. 44 коп.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 30 жовтня 2018 року.

Суддя Д.В. Татаринов