Справа № 826/4022/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

16 листопада 2018 року № 826/4022/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (відповідач 1) Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (відповідач 2)
про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), визнання дій та бездіяльність протиправними, зобов?язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві (далі також відповідач 1, ГУ ДФС у м. Києві) та Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві (далі також відповідач 2, Голосіївський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 20.06.2018, просив суд:

1) визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №Ф-9058-23 від 13.04.2017 про сплату боргу (недоїмки) із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

2) визнати дії Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві із внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису за № 16655967 протиправними та зобов`язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління у місті Києві вчинити дії із видалення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису за №16655967 від 04.01.2018 про накладення обтяження на все рухоме майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

3) визнати бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві із не виключення з Єдиного державного реєстру боржників відомостей щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як боржника у виконавчому провадженні №55055347 протиправною та зобов`язати Голосіївський районний відділ державної, виконавчої служби Головного територіального управління у місті Києві виключити з Єдиного державного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як боржника у виконавчому провадженні №55055347;

4) визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №Ф-9058-23У від 11.12.2017 про сплату боргу (недоїмки) із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

5) визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сніжинського Т.Є. від 02.05.2018 про відкриття виконавчого провадження №56288187;

6) визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сніжинського Т.Є. від 02.05.2018 про накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні №56288187;

7) зобов`язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві виключити з Єдиного державного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як боржника у виконавчому провадженні №56288187;

8) визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №Ф-9058-23 від 07.05.2018.

В якості підстави для позову зазначено, що відповідачем 1 без урахування приписів норм ч. 3 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 1 п. 92 розд. VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» були сформовані та направлені на адресу позивача вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9058-23 від 13.04.2017, №Ф-9058-23У від 11.12.2017 та №Ф-9058-23 від 07.05.2018. За результатами проведеної звірки позивач з`ясував, що зазначена у вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9058-23 від 13.04.2017 сума недоїмки по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування виникла за період з ІІ-го кварталу 2015 року по ІІ-ий квартал 2016 року. Між тим, упродовж зазначеного періоду позивач підприємницьку діяльність не здійснював, оскільки проходив військову службу у лавах Збройних Сил України у зв`язку з плановою мобілізацією. З огляду на це позивач вважає, що на період з 30.04.2015 по 07.07.2016 він був звільнений від сплати єдиного внеску, а тому виникнення та подальше формування в картці його особового рахунку недоїмки починаючи з ІІ-го кварталу 2015 року є протиправним. В подальшому внаслідок пред`явлення відповідачем 1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9058-23 від 13.04.2017 до примусового виконання відповідачем 2 вчинені дії щодо відкриття виконавчого провадження №55055347, яке було припинено 14.12.2017. Всупереч норм Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем 2 на підставі постанови про арешт майна боржника від 14.12.2017 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 04.01.2018 внесений запис за №16655967 про арешт всього рухомого майна позивача, а також допущено протиправну бездіяльність в частині не виключення з Єдиного державного реєстру боржників відомостей про позивача як боржника у виконавчому провадженні №55055347.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.04.2018 відкрито провадження у справі №826/4022/18 за вказаним позовом ОСОБА_1 та дану справу призначено до судового розгляду у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

У призначених засіданнях позивач підтримав заявлені позовні вимоги (в редакції заяви про уточнення позовних вимог від 20.06.2018) повністю, з підстав та мотивів, що наведені у тексті позовної заяви та вказаної заяви про уточнення позовних вимог, а представник відповідача 1 заперечував проти позову, з підстав та мотивів, що наведені у відзивах на позов, з урахуванням заяви від 20.06.2018.

Свої заперечення проти позову представник відповідача 1 мотивував тим, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) були сформовані та виставлені на адресу позивача з дотриманням вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Оскільки недоїмка, зазначена у вимогах №Ф-9058-23 від 13.04.2017 і №Ф-9058-23У від 11.12.2017, не була погашена позивачем добровільно, то такі Вимоги, як виконавчі документи, були направлені до органу державної виконавчої служби для виконання в примусовому порядку. При цьому, наведену позивачем обставину щодо звільнення його від сплати єдиного внеску відповідач 1 вважає документально недоведеною.

Відповідач 2 явку свого уповноваженого представника у судові засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дачу, час і місце судових засідань, та письмовий відзив на позов до суду не подав. Натомість відповідачем 2 на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.05.2018 надана до суду засвідчена копія матеріалів виконавчого провадження №55055347. При цьому, вимоги іншої ухвали суду від 10.08.2018 в частині подання до суду засвідченої копії матеріалів виконавчого провадження №56288187 відповідач 2 з невідомих причин не виконав, письмових пояснення про причини неможливості надання матеріалів виконавчого провадження до суду не подав.

За результатами підготовчого провадження, після вчинення всіх необхідних процесуальних дій, передбачених ч. 2 ст. 180 Кодексу адміністративного судочинства України, 09.10.2018 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

25.10.2018 суд на підставі ч. 1, 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті та ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2018 відмовлено у прийнятті до розгляду заяви позивача від 06.11.2018 про уточнення позовних вимог та відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду, заявленого в межах поданої заяви від 06.11.2018.

Розглянувши подані позивачем та представниками відповідачів документи, заслухавши усні пояснення позивача та представника відповідача 1, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що 25.11.2013 внесений запис до ЄДР за №2 026485. Крім того, позивача 26.11.2013 взято на облік в Державній податковій інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві як платника податків та платника єдиного внеску.

13.04.2017 ГУ ДФС у м. Києві сформувало на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9058-23, за даними якої станом на 31.03.2017 за позивачем обліковується заборгованість по сплаті єдиного внеску у розмірі 4 042,92 грн. Як стверджує позивач в тексті позовної заяви дану Вимогу він отримав 06.05.2017. Не погоджуючись з правомірністю такої Вимоги від 13.04.2017 позивач оскаржив її в досудовому порядку. Рішенням Державно фіскальної служби України від 09.06.2017 №7417/І/99-99-11-02-02-25 скаргу позивача залишено без розгляду у зв`язку зі спливом 10-денного строку для подання скарги.

В подальшому, 11.12.2017 та 07.05.2018 ГУ ДФС у м. Києві були сформовані нові вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9058-23 в сумі 4 746,92 грн. та №Ф-9058-23 на суму 5 450,92 грн. відповідно.

Документальні докази оскарження цих Вимог про сплату боргу (недоїмки) в досудовому порядку позивач до суду не подав та про такі обставини в тексті позовної заяви не зазначив.

Як свідчать наявні у справі матеріали виконавчого провадження №55055347, відомості з автоматизованої системи виконавчого провадження, а також зазначив у тестах своїх відзивів на позов відповідач 1, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.04.2017 та від 11.12.2017 за №Ф-9058-23 були пред`явлені ГУ ДФС у м. Києві як виконавчі документи для виконання органом державної виконавчої служби в примусовому порядку.

02.11.2017 старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. за наслідками розгляду заяви ГУ ДФС у м. Києві вих. №10010/9/26-15-17-02-31 від 21.07.2017 було відкрите виконавче провадження №55055347 з виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.04.2017 №Ф-9058-23, про що винесено відповідну постанову від 02.11.2017.

Також в рамках вказаного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУ юстиції у м. Києві Маріуцою Т.В. з метою забезпечення виконання вказаного виконавчого документу, в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про накладення арешту боржника ( ОСОБА_1 ) від 14.12.2017 ВП №55055347. На підставі цієї постанови від 14.12.2017 реєстратором Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУ юстиції у м. Києві до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 04.01.2018 внесений запис за реєстраційним №16655967 про арешт всього рухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), терміном дії до 04.01.2023 (про що свідчить наявний у матеріалах виконавчого провадження витяг про реєстрацію в Державному реєстрі №54515731 від 04.01.2018).

14.12.2017 старшим державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУ юстиції у м. Києві Маріуцою Т.В. була прийнята постанова про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №55055347 з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а саме: «в ході проведення виконавчих дій встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, та здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними»).

Поряд з цим, з наданих позивачем 25.05.2018 до суду копій документів та згідно відомостей з автоматизованої системи виконавчого провадження, суд встановив, що 02.05.2018 державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУ юстиції у м. Києві Сніжинським Т.Є. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56288187 з виконання іншої вимоги про сплату боргу (недоїмки) вимоги №Ф-9058-23У від 11.12.2017 щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ГУ ДФС у м. Києві коштів у сумі 2 519,86 грн.

В рамках виконавчого провадження №56288187 державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУ юстиції у м. Києві Сніжинським Т.Є. в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про накладення арешту боржника ( ОСОБА_1 ) від 02.05.2015 ВП №56288187. За даними вмісту матеріалів виконавчого провадження, доступ до яких надано в автоматизованій системі виконавчого провадження, в подальшому інші процесуальні документів державним виконавцем не складалась.

Відповідно до даних Єдиного реєстру боржників, доступ до якого наданий на офіційному сайті Міністерства юстиції України, у названому Реєстрі містяться відомості позивача як боржника у виконавчих провадженнях №55055347 та №56288187.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464), Інструкцією про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 № 508/26953 (далі - Інструкція №449).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

В силу приписів п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Поряд з цим, 08.06.2014 набрав чинності Закон України від 20.05.2014 №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (далі Закон №1275-VII), яким розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» доповнено пунктом 92, відповідно до якого під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями.

Підставою для такого звільнення є заява особи, яка бере добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів такою особою протягом 10 днів після її демобілізації або після закінчення лікування (реабілітації).

Законом №1275-VII встановлено, що цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17.03.014 №303 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та протягом усього особливого періоду.

Аналогічні норми містяться також в Інструкції №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 28.03.2016 №393). Зокрема, п. 7 розд. ІV вказаної Інструкції визначено, що протягом особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники, визначені підпунктами 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, якщо вони не є роботодавцями.

Таким чином, за змістом наведених норм звільняються від нарахування та сплати єдиного внеску під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску - фізичні особи-підприємці (визначені ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби. При цьому, на думку суду, для настання передбачуваних наслідків, а саме: звільнення від виконання обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначальним є те, що особа призвана на військову службу під час мобілізації або ж залучена до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, при цьому не є роботодавцем (аналогічний правовий висновок за результатами трактування наведених вище норм права викладений в тексті ухвали Вищого адміністративного суду України від 12.10.2017 у справі №817/66/17).

Як свідчать наявні матеріали справи (а саме: надані позивачем копії військового квитка серії НОМЕР_2 , довідок Голосіївського районного у місті Києві військового комісаріату від 10.09.2015 №135 та від 08.04.2016 №885, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , видане ОСОБА_1 . 20.07.2016 Голосіївським РВК м. Києва), позивач був призваний на військову службу під час мобілізації з 30.04.2015 по 06.07.2016.

Таким чином, позивач повинен був звернутися до контролюючого органу за місцем обліку із заявою про звільнення особи від виконання своїх обов`язків, встановлених п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» упродовж 10 днів після його демобілізації.

Однак з такою заявою, форма якої була затверджена наказом Міністерства фінансів України 28.03.2016 №393 (тобто, на момент проходження позивачем військової служби), позивач до контролюючого органу не звертався. Натомість у матеріалах справи наявні копії заяви ОСОБА_1 від 05.10.2015 з питання скасування штрафних санкцій за несплату податків та зборів та заперечень ОСОБА_1 від 11.04.2016 на акт про результати камеральної перевірки від 21.03.2016 №12/26-50-13-2-30/, - з відмітками канцелярії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про отримання таких документів 23.11.2015 та 13.04.2016. Копії таких заяви та заперечення з додатками подані Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві до суду на виконання вимог ухвали від 18.09.2018.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що контролюючий орган, в особі податкової інспекції, був обізнаний щодо обставини перебування ОСОБА_1 на військовій службі в період починаючи з 30.04.2015.

Разом з тим, ГУ ДФС у м. Києві виставило та надіслало на адресу позивача вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9058-23 від 13.04.2017, №Ф-9058-23У від 11.12.2017 та №Ф-9058-23 від 07.05.2018, відповідно до яких в особовій картці платника єдиного внеску ОСОБА_1 : станом на 31.03.2017 сформувалась недоїмка на суму 4 042,92 грн., станом на 30.11.2017 на суму 4 746,92 грн., станом на 30.04.2018 на суму 5 450,92 грн.

Пункт 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464 визначає, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом норми ч.ч. 2 - 4 ст. 25 Закону №2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

При цьому, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

В силу приписів ч. 3 ст. 9 зазначеного Закону обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Дослідивши та проаналізувавши надані представником відповідача 1 витяги з інтегрованої картки платника єдиного внеску позивача за 2015 2018 роки суд встановив, що: станом на 31.12.2014 в інтегрованій картці обліковувалась переплата у сумі 845,30 грн.; станом на 20.04.2015 сума нарахованих до сплати платежів (1 267,95 грн.) дорівнювала сумі сплачених платежів (1 267,95 грн.). Тобто, на кінець квітня 2015 року загальна сума нарахованого до сплати єдиного внеску 2 535,90 грн. була повністю погашена позивачем за рахунок добровільно сплачених коштів. В подальшому, упродовж періоду з 20.07.2015 по 31.12.2015 в інтегрованій картці платника єдиного внеску-позивача останньому до сплати нарахована сума єдиного внеску у розмірі 2 591,42 грн., що зарахована до складу недоїмки. В період з 01.01.2016 по 06.07.2016 в інтегрованій картці платника єдиного внеску позивача останньому додатково до сплати нарахована сума єдиного внеску у розмірі 2 343,99 грн., що в сукупності за весь період несення військової служби складає 4 935,41 грн. (сума недоїмки). Починаючи з 08.07.2016 по 31.12.2016 позивачу до сплати нараховано єдиного внеску на загальну суму 1 898,16 грн., з них погашено за рахунок добровільно сплачених платежів 1 625 грн. Станом на 31.12.2016 сума недоїмки складає 5 208,57 грн. Упродовж періоду з 01.01.2017 по 31.03.2017 всього було нараховано до сплати єдиного внеску в сумі 900 грн. та одночасно сплачено єдиного внеску на загальну суму 2 155,65 грн. В подальшому станом на 30.11.2017 всього в інтегрованій картці позивача за період з 01.01.2017 по 30.11.2017 йому було нараховано до сплати єдиного внеску на загальну суму 7 326 грн. та сплачено єдиного внеску на загальну суму 7 787,65 грн. Станом на 30.04.2018 позивачу за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 нараховано до сплати єдиного внеску на загальну суму 4 569,18 грн. та сплачено єдиного внеску на загальну суму 3 865,18 грн. 21.05.2018 в рахунок сплати єдиного внеску була зарахована суму 819,06 грн.

Таким чином, зі змісту зазначених витягів з інтегрованої картки платника єдиного внеску позивача за 2015 2018 роки вбачається, що станом на 31.03.2017 та 11.12.2017 нараховані позивачу до плати суми єдиного внеску (без урахування сум єдиного внеску, що були нараховані в період військової служби позивача) були ним повністю погашені за рахунок добровільно сплачених сум платежів, що у свою чергу виключає підстави для формування недоїмки у позивача по сплаті єдиного внеску. Що стосується вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9058-23 від 07.05.2018 в частині суми недоїмки 515,51 грн. (як різниці між загальною сумою нарахованих платежів за період з 07.07.2016 по 30.04.2018 (13 793,34 грн.) та загальною сумою сплачених платником платежів (13 277,83 грн.), то вказана недоїмка була погашена позивачем вже 21.05.2018, до моменту нарахування до сплату чергового платежу по єдиному внеску.

Враховуючи вище викладене та беручи до уваги один із встановлених ст. 3 Закону №2464 принципів збору та ведення обліку єдиного внеску (а саме принцип захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб) суд погоджується з твердженнями позивача про протиправність прийнятих ГУ ДФС у м. Києві вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9058-23 від 13.04.2017 та №Ф-9058-23У від 11.12.2017 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) Ф-9058-23 від 07.05.2018 в частині суми недоїмки 4 935,77 грн., як таких, що були прийняті у зв`язку з недоїмкою, що утворилась та формувалась надалі у пільговий період (з 30.04.2015 по 06.07.2016) для нарахування та сплати позивачем єдиного внеску. Згідно письмових пояснень представника відповідача 1 наразі вказані вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ТФС у м. Києві самостійно відкликані не були. У зв`язку з цим суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9058-23 від 13.04.2017 та №Ф-9058-23У від 11.12.2017 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9058-23 від 07.05.2018 в частині суми недоїмки 4 935,77 грн.

Також суд вважає, що за даними наявних матеріалів справи вимога про сплату боргу (недоїмк) №Ф-9058-23 від 07.05.2018 була погашена позивачем повністю, а тому в силу положень п. 6 розд. VI Інструкції №449 така Вимога мала бути відкликана контролюючим органом. Проте всупереч наведених вимог Інструкції №449 відповідач 1 відповідних заходів щодо відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9058-23 від 07.05.2018 не вжив, у звязку з чим остання підлягає скасуванню повністю.

Надаючи окрему правову оцінку оскаржуваним рішенням та діям працівників органу державної виконавчої служби суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 3, 5 розд. VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності): вносить вимогу про сплату недоїмки до Єдиного державного реєстру виконавчих документів та пред`являє її до виконання в порядку, встановленому законом (після початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів); надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби (до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів).

При цьому, якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону №2464 вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Загальний порядок виконання судових рішень та інших виконавчих документів у примусовому порядку врегульований Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404).

Так, відповідно до ст. 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону №1404 серед іншого підлягають примусовому виконанню рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами. В свою чергу, як було встановлено судом, в силу норм ч. 4, 5 ст. 25 Закону №2464 та п. 3 розд. VI Інструкції №449 вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Вимоги до виконавчого документу встановлені у ст. 4 Закону №1404. Зокрема, у виконавчому документі серед іншого мають бути зазначені: дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання (п. 6 і 7 ч. 1 ст. 4 цього Закону).

За змістом норм п. 1 ч. 1, ч. 5 і 7 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Обов`язки та права державного виконавця визначені у ст. 18 Закону №1404. Зокрема, за приписами п. 6 та 8 ч. 3 ст. 18 Закону №1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

За змістом норм ч. 1, 2 ст. 56 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 9 Закону №1404 відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Єдиний реєстр боржників містить такі відомості: 1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи; 2) найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ; 3) найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця; 4) номер виконавчого провадження; 5) категорія стягнення (аліменти, штраф тощо).

Підстави для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників визначені в ч. 7 зазначеної статті Закону №1404.

В контексті з вищенаведеним суд зазначає наступне. Зі змісту цих норм Закону №1404 вбачається, що державним виконавцем вчиняються дії щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на конкретне або інше майно боржника, з подальшим внесення до Єдиного реєстру боржників відомостей про боржника реєстрацією обтяження (арешту) майна боржника у відповідному Реєстрі - за наслідками надходження виконавчого документу, визначеного у статті 3 цього Закону. При цьому, ч. 4 ст. 4 Закону №1404 визначені підстави для повернення виконавчого документу повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання.

В ході розгляду даної справи сторони не надали суду документальні докази та не повідомили відомості про наявність обставин, що підтверджують виникнення у державних виконавців Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві передбачених ч. 4 ст. 4 Закону №1404 підстав для повернення пред`явлених ГУ ДФС у м. Києві в порядку примусового виконання вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9058-23 від 13.04.2017 та №Ф-9058-23У від 11.12.2017 без прийняття таких до виконання.

Також, як свідчать наявні у справі матеріали дані Вимоги про сплату боргу (недоїмки) на момент їх пред`явлення відповідачем 1 до виконання були узгоджені, в порядку ч. 4 ст. 25 Закону №2464, та чинними, а тому суд приходить до висновку про відсутність ознак протиправності в діях та рішеннях державних виконавців при здійсненні реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна публічного обтяження (арешту) майна позивача (запис №16655967 від 04.01.2018), при відкритті виконавчого провадження №562881878 та накладенні арешту на майно боржника (позивача) в межах такого виконавчого провадження, про що державним виконавцем були винесені відповідні постанови датовані 02.05.2018, та внесенні відомостей про позивача як боржника до Єдиного реєстру боржників. З огляду на це суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині вимог про визнання протиправними дій відповідача 2 щодо внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису №16655967 про обтяження рухомого майна позивача, визнання протиправною та скасування постанов державного виконавця Сніжинського Т.Є. від 02.05.2018 про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника ВП №56288187.

Що стосується правомірності заявлених решти позовних вимог, то суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з наявних у справі у матеріалів та відповідно до даних автоматизованої системи виконавчого провадження, у межах виконавчого провадження №55055347 державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.12.2017 (підстава - п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону №1404), а виконавче провадження №56288187 досі триває.

З метою забезпечення виконання виконавчих документів вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9058-23 від 13.04.2017 та №Ф-9058-23У від 11.12.2017 державними виконавцями у межах виконавчих проваджень №55055347 та №56288187 були накладені арешти на майно боржника відповідно до ст. 56 Закону №1404.

На момент розгляду справи №826/4022/18 в суді відповідачем 2 не подано до суду жодних документальних доказів на підтвердження обставин зняття арешту з майна боржника (позивача) в досудовому порядку, накладеного в межах вказаних вище виконавчих проваджень.

Відповідно до норм п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При цьому, ч. 3 ст. 37 цього Закону встановлено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 5 ст. 37 Закону №1404).

З контексту наведених вище норм ст. 37 Закону №14.04 можна дійти правового висновку, що обставина повернення стягувачу без виконання виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону №1404 не встановлює для державного виконавця обов`язку по зняттю арешту з майна боржника.

Водночас, нормами ч. 4 ст. 59 Закону №1404 передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону №1404 постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону №1404, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Проаналізувавши наведені вище норми Закону та матеріали справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку арешт з майна (коштів) боржника у межах виконавчих проваджень №55055347 та №56288187 може бути знятий лише за рішенням суду.

Вирішуючи даний спір суд встановив, що виконавчі документи вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9058-23 від 13.04.2017 та №Ф-9058-23У від 11.12.2017 були прийнятті стягувачем (ГУ ДФС у м. Києві) з порушенням вимог Закону №2464 та незаконність формування у позивача сум недоїмки по сплаті єдиного внеску, що в свою чергу свідчить про недоцільність існування надалі накладених у межах виконавчих проваджень №55055347 та №56288187 арештів на майно боржника (позивача).

Таким чином, оскільки існування арешту щодо майна позивача порушує його права та інтереси, а суд дійшов висновку про необхідність скасування виконавчих документів - вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9058-23 від 13.04.2017 та №Ф-9058-23У від 11.12.2017, то суд вбачає наявність підстав для зняття арешту з майна позивача на підставі ч. 5 ст. 59 Закону №1404, що був накладений відповідно до постанов державних виконавців про арешт майна боржника від 14.12.2017№ВП №55055347 та від 02.05.2018 ВП №56288187.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону №1404, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що необхідним заходом для належного захисту прав позивача в межах даної справи є зобов`язання відповідача 2 вчинити дії щодо зняття арешту з майна, що належать ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маріуцою Т.В. про арешт майна боржника від 14.12.2017 ВП №55055347 та постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сніжинським Т.Є. про арешт майна боржника від 02.05.2018 ВП №56288187.

В частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача 2 вчинити дії щодо виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про публічне обтяження (арешт) рухомого майна боржника (позивача) за реєстраційним №16655967, внесеного на підставі постанови про арешт майна боржника від 14.12.2017 №55055347, суд вважає необхідним відмовити.

Так, виключення запису з вказаного Реєстру та державна реєстрація відомостей про припинення обтяження здійснюється за процедурою, встановленою Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 №830.

Згідно з п. 24 вказаного Порядку, відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру

Також суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача 2, що полягає в невжитті заходів щодо виключення відомостей про позивача як боржника з Єдиного державного реєстру боржників у виконавчому провадженні №55055347, та вимог про зобов`язання відповідача 2 вжити заходів щодо виключення з такого Реєстру відомостей про позивача як боржника у виконавчих провадженнях №55055347 та №56288187.

Оскільки, за приписами ч. 7 ст. 9 Закону №1404 відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

В даному випадку суд вважає, що такі обставини можуть бути встановлені органом державної виконавчої служби на підставі отримання тексту рішення суду у даній справі, що набрало законної сили у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач при подані позову скористався пільгою, встановленою п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та витрати по сплаті судового збору не поніс.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса; АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, адреса: 04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) та Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (, адреса: 03127, м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), визнання дій та бездіяльність протиправними, зобов?язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 13.04.2017 №Ф-9058-23, від 11.12.2017 №Ф-9058-23.

3. Визнати протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.05.2018 №Ф-9058-23 в частині суми недоїмки 4 935,77 грн.

4. Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.05.2018 №Ф-9058-23.

5. Зобов`язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (, адреса: 03127, м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15) вчинити дії щодо зняття арешту накладеного на майно, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса; АДРЕСА_1 ), постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маріуцою Т.В. про арешт майна боржника від 14.12.2017 ВП №55055347 та постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сніжинським Т.Є. про арешт майна боржника від 02.05.2018 ВП №56288187.

6. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Т.О. Скочок