Справа № 480/3965/18
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2018 р. Справа № 480/3965/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
22.10.2018 ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1В.) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, Управління) і просить суд: зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної йому пенсії у відповідності з вимогами ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", виходячи з основного розміру 85% грошового забезпечення при вислузі 30 років, обрахованої відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне абезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії, починаючи з 01.01.2016, з урахуванням виплачених сум.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що з 01.10.2010 він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області та, як особа начальницького складу органів внутрішніх справ, отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яку нараховує і виплачує відповідач. Основний розмір пенсії позивача з дня її призначення становив 85 % грошового забезпечення (вислуга років 30).
Як зазначає позивач, у квітні 2018 року, на виконання норми ст.13 Закону України №2262-ХІІ, відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача призначеної ще у 2010 році, безпідставно зменшивши пенсію позивачу з 85% до 70% грошового забезпечення. Таким чином, на переконання позивача, з 01.01.2016 розмір його пенсії безпідставно зменшено на 15%, що у грошовому виразі складає 1 296,63 грн на місяць.
14.09.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою надати інформацію щодо своєї перерахованої пенсії.
Пізніше на адресу позивача надійшов лист про проведений перерахунок його пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб", яка набрала чинності з 24.02.2018. Позивачу було проведено перерахунок пенсії у відповідності до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", відповідно до яких максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення.
На думку позивача, таке рішення відповідача є незаконним, оскільки при перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовцям повинні застосовуватися норми, що визначають розмір пенсії у відсотках, які діяли на момент призначення пенсії.
Відповідач на вимогу ухвали суду від 23.10.2018 відзив на позовну заяву та завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 не подав.
У відповідності до ч.4 ст. 159 КАС України неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Згідно поштового повідомлення про вручення (а.с. 18) ухвалу суду від 23.10.2018 Управління отримало 24.10.2018.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що позивач на час звільнення зі служби у вересні 2010 року займав посаду заступника начальника Глухівського міського відділу (з обслуговування міста Глухова та Глухівського району) - начальника штабу у спеціальному званні - підполковника міліції. З 01.10.2010 позивач перебуває на обліку у ГУПФУ в Сумській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Основний розмір пенсії ОСОБА_1 з дня її призначення становив 85 % грошового забезпечення (вислуга років 30). У подальшому, на виконання норми ст.13 Закону України №2262-ХІІ, відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 85% до 70% грошового забезпечення. Таким чином, з 01.01.2016 розмір пенсії позивача зменшено на 15 %.
14.09.2018 позивач звернувся на особистий прийом до співробітників відповідача для отримання інформації щодо перерахованої пенсії. Пізніше відповідач надіслав позивачу повідомлення про перерахунок пенсії (а.с.16), з якого вбачається, що розмір грошового забезпечення, з якого нарахована пенсія - збільшено, однак відсоток пенсії від розміру грошового забезпечення - зменшено.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Згідно з п. а ст. 13 вказаного закону (в редакції , яка діяла на час призначення пенсії позивачу) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Відповідно до ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, в редакції, що діяла на дату призначення позивачу пенсії, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 % відповідних сум грошового забезпечення.
Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи № 3668-VІ від 08.07.2011, який набрав чинності з 01.10.2011, внесено зміни до ст. 13 Закону № 2262-ХІІ, яким максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80% відповідних сум грошового забезпечення (ст. 43 Закону № 2262-ХІІ).
Згідно Закону України від 27.03.2014 № 1166-VІІ Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України (далі Закон № 1166-VІІ), який набрав чинності 01.04.2014 було внесено зміни в ч. 2 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХІІ, а саме цифри 80 замінили на цифри 70.
Таким чином, Законами № 3668-VІ та № 1166-VІІ, були внесені зміни до ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ, яким змінено відсоток грошового забезпечення, з якого розраховується розмір пенсії.
При цьому слід звернути увагу, що ні положеннями Закону України № 1166-VІІ, ні положеннями Закону № 2262-XII не передбачено проведення після 01.04.2014 перерахунку раніше призначених пенсій, виходячи з нового (зменшеного) відсотку відповідних сум грошового забезпечення.
Суд зазначає, що процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Норми, які визначають механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовцям, встановлені ст. 63 Закону № 2262-XII. Тому, при перерахунку пенсії позивачу має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Слід також відмітити, що згідно ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення № 5-рп/2002).
Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність.
Також, у Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 Конституційний Суд зазначив, що утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.
Отже, виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
Враховуючи викладене, суд дійщов висновку, що здійснення відповідачем перерахунку пенсії позивача з розміру 70% відповідних сум грошового забезпечення є протиправним і такий перерахунок слід здійснити виходячи з розміру 85% від суми грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, як суб'єкт владних повноважень, не довело правомірності свого рішення щодо зменшення розміру пенсії з 85% до 70% відповідних сум грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
Таким чином, рішення відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії позивача з 85 % (саме такий розмір пенсії позивач отримував до здійснення перерахунку за рішенням суду, що не заперечується відповідачем) до 70 % грошового забезпечення не відповідає вимогам закону, отже є протиправним, а право позивача на отримання пенсії виходячи з грошового забезпечення 85 % підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання ГУ ПФУ в Сумській області провести ОСОБА_1 з 01.01.2016 року перерахунок раніше призначеної пенсії у відповідності з вимогами ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" виходячи з основного її розміру 85% грошового забезпечення при вислузі років 30 обрахованої відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції закону, яка діяла на момент призначення пенсії позивачу.
Тому, суд вважає правомірними та обгрунтованими вимоги позивача щодо зобовязання відповідача здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії у відповідності з вимогами ст. 51 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, виходячи з основного її розміру 85 % грошового забезпечення при вислузі років 30, обрахованої відповідно до ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб в редакції закону, яка діяла на момент призначення пенсії.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.
Частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.
Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при подачі даної позовної заяви було сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн, що підтверджується квитанцією №241 від 22.10.2018 (а.с.4).
Таким чином, на користь ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в сумі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності з вимогами ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", виходячи з основного розміру 85% грошового забезпечення при вислузі 30 років, обрахованої відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне абезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії, починаючи з 01.01.2016, з урахуванням виплачених сум.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька