Справа № 1640/3178/18
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2018 року м. ПолтаваСправа № 1640/3178/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Євграфової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2018 року (згідно відбитку поштового штампу на конверті) ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради (далі також відповідач, управління) про:

- визнання відмови Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, , у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , від 02.08.2018 протиправною;

- зобов`язання Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, , зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 14.09.2018 позовну заяву залишено без руху, в зв`язку з невідповідністю її вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

26.09.2018 позивач усунула недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі суду від 14.09.2018.

Ухвалою суду від 01.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №1640/3178/18 та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 23.10.2018, в розгляді якого оголошувалася перерва до 13.11.2018.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 01.08.2018, після повернення її з навчання в іншому місті, остання звернулась до управління із заявою про реєстрацію її місця проживання за адресою фактичного постійного проживання: АДРЕСА_1 . До заяви позивач додала усі необхідні документи, а саме: паспорт громадянина України, письмову згоду її матері - ОСОБА_2 , як власника житла за договором дарування від 22.03.2001, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кас`яненко Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №905, а також квитанцію про сплату адміністративного збору. Разом з тим, 02.08.2018 управління відмовило в реєстрації її місця проживання з посиланням на підпункт 1 пункту 11 Правил реєстрації місця проживання (особа не надала документів або інформації). Таку відмову позивач вважає безпідставною, оскільки у зв`язку з виїздом до іншого міста на навчання за час її тимчасової відсутності остання не втратила права на проживання у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (права користування), в якому проживала та була зареєстрована до вступу на навчання. Зауважує, що будинок, у якому вона проживає, поділений між власниками на окремі квартири, які, в свою чергу, знаходяться у виключній приватній власності кожного з господарів. Таким чином, кожен з господарів користується своїми правами в межах своєї виключної власності, а не в межах спільної часткової власності.

12.10.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позов (а.с. 60-63), у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначає, що Правила реєстрації місця проживання, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, передбачають в обов`язковому порядку надання особою відповідних документів, які б підтверджували право власності на житло, в якому особа має намір зареєструватися та, відповідно, згоду всіх співвласників такого житла. Реєстрація місця проживання членів сім`ї співвласника здійснюється за згодою співвласників житла, як єдиного об`єкта нерухомого майна, єдиного житлового приміщення. Зазначена згода не вимагається лише при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників. До управління позивач звернулась із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви ОСОБА_1 надала документи на право власності 12/200 частини домоволодіння, зареєстрованого за ОСОБА_2 . Документів на іншу частину домоволодіння надано не було та згода інших співвласників відсутня. Отже, позивач не надала до управління документів, які б підтверджували право власності на житло, в якому вона має намір зареєструватися, та, відповідно, згоду всіх співвласників такого житла, як єдиного об`єкту нерухомого майна, єдиного житлового приміщення. Відтак, відмова управління у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , є правомірною та скасуванню не підлягає.

22.10.2018 позивачем подано до суду відповідь на відзив на позов (а.с. 72-74), у якому остання, в спростування тверджень відповідача про те, що здійснення реєстрації особи без згоди всіх співвласників житла фактично є такою, що тягне за собою порушення прав інших співвласників нерухомого майна, зазначила, що реєстрація місця проживання є лише фактом, підтверджуючим місцезнаходження і ніяким чином не може вплинути на права володіння, користування та розпорядження нерухомим майном інших осіб. Позивач зауважила, що право на реєстрацію місця проживання виникло у неї ще у 2002 році, а відтак, згоду інших співвласників було отримано нею ще при здійсненні первинної реєстрації місця її проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

23.10.2018 суд ухвалою залучив до участі у справі №1640/3178/18 в якості другого відповідача виконавчий комітет Полтавської міської ради.

Позивач та її представник в судовому засіданні 13.11.2018 підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання явку своїх уповноважених представників не забезпечили, хоча у справі наявні докази, що вони належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання. У відзиві на позов містить клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника управління.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків.

01.08.2018 ОСОБА_1 звернулась до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 47/.

У реєстрації місця проживання за вказаною адресою заявниці відмовлено, у зв`язку з ненаданням особою необхідних документів або інформації згідно підпункту 1 пункту 11 Правил реєстрації місця проживання /а.с. 47 зі звороту/.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернулась до суду з даним позовом про визнання відмови управління у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , від 02.08.2018 протиправною, та зобов`язання управління зареєструвати місце проживання останньої за вказаною адресою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до визначення, наведеного в частині 1 статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Частиною 3 статті 6 вказаного Закону встановлено, що для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): - письмову заяву; - документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; - квитанцію про сплату адміністративного збору; - документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; - військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Статтею 9-1 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: - особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; - у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; - для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Механізм здійснення реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання / перебування осіб в Україні, а також встановлення форми необхідних для цього документів визначають Правила реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 (надалі по тексту - Правила).

Як слідує зі змісту відзиву на позовну заяву, підставою для відмови позивачу у реєстрації її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , слугувало не надання останньою згоди всіх співвласників єдиного житлового приміщення, розташованого за вказаною адресою, що є порушенням пункту 18 Правил. Відтак, після прийнятого рішення про відмову відповідно до пункту 11 Правил заяву та додані до неї документи було повернуто ОСОБА_1 /а.с. 62/.

За змістом пункту 18 Правил для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків / одного з батьків або законного представника/представників);

право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах);

проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Відповідно до пункту 11 Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

- особа не подала необхідних документів або інформації;

- у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;

- звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Судовим розглядом встановлено, що в спірному випадку, подаючи заяву про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 до такої заяви додала: паспорт громадянина України, договір дарування від 22.03.2001, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кас`яненко Л.В., зареєстрований в реєстрі за №905, та квитанцію про сплату адміністративного збору (а.с. 39-43, 47, 51).

При цьому, подана позивачем заява про реєстрацію місця проживання містить також письмову згоду на проживання в житлі ОСОБА_1 власника такого житла - ОСОБА_2 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 31.10.1996 (підстава набуття права власності договір дарування від 22.03.2001, №905, записаний в реєстрову книгу №10 за реєстровим №5 10.04.2001) /а.с. 47 зі звороту/.

Так, відповідно до договору дарування від 22.03.2001, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кас`яненко Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за №905 /а.с. 51/, гр. ОСОБА_3 подарувала, а гр. ОСОБА_2 прийняла у дар 12/200 частин домоволодіння з відповідними надвірними побудовами, що знаходяться в АДРЕСА_1 та розташовані на земельній ділянці площею 1292,00 кв.м. На зазначеній земельній ділянці розташовані: "А-1" одноповерховий жилий будинок, дерев`яний обкладений цеглою, жилою площею 85,90 кв.м., "Б-1" жилий будинок, одноповерховий, глинобитний, обкладений цеглою, жилою площею 36,80 кв.м., надвірні прибудови та споруди - "б2" погріб, "В", "б4" сараї, "Д" літня кухня, "Е" гараж, "К", "Л" вбиральні, №1,2 огорожі. Ця 12/200 частин домоволодіння належить дарителю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про спадщину, виданого четвертою полтавською державною нотаріальною конторою 06.02.2001 за р. №2-184 та зареєстрованого в Полтавському МБТІ в реєстрову книгу за №10/5.

За доводами управління, які висловлені останнім у листі від 14.08.2018 №16-19/15845, ОСОБА_1 звернулася до управління із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, до заяви вона надала документи на право власності 12/200 частини домоволодіння, зареєстрованого за ОСОБА_2 , та відповідно, згоду останньої, документів на іншу частину домоволодіння надано не було, та згода інших співвласників відсутня /а.с. 49-50/.

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити, що згідно паспортних даних ОСОБА_1 , остання у період з 21.05.2002 по 22.08.2014 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 39-43).

У зв`язку зі вступом та проходженням навчання у Харківському національному університеті ім. В.Н. Каразіна /а.с. 45-46/, позивач у період з 16.09.2014 по 25.06.2018 тимчасово була зареєстрована за місцем навчання /а.с. 41-43/.

Згідно відбитку штампу Департаменту реєстрації Харківської міської ради, що міститься у паспорті ОСОБА_1 , останню 25.06.2018 у зв`язку із закінченням навчання знято з реєстрації місця проживання в м. Харків /а.с. 43/.

Як наслідок, вказане слугувало підставою для звернення 01.08.2018 ОСОБА_1 до управління із заявою про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, подаючи до управління заяву про реєстрацію місця проживання позивач мала намір зареєструвати своє місце проживання саме за адресою, за якою вона раніше перебувала зареєстрованою до вступу на навчання.

Поряд з цим, під час розгляду справи позивач, в спростування доводів управління щодо надання нею до заяви лише документів на право власності 12/200 частини домоволодіння, зареєстрованого за її матір`ю ОСОБА_2 , та відповідно, згоди останньої, та не надання документів на іншу частину домоволодіння, та, відповідно, згоди інших співвласників, вказала суду на те, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у якому вона фактично проживала та проживає на даний час, поділений між співвласниками на окремі квартири: квартира АДРЕСА_3 . Вказане підтверджується Технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок (а.с.114-118).

Кожен з власників окремо користується своєю квартирою, має окремі рахунки на постачання газу, електроенергії та води.

В підтвердження зазначеного позивач представила до суду копії: - договорів про надання населенню послуг з газопостачання від 01.07.2015, послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 17.07.2015 та про користування електричною енергією від 17.07.2015, укладених між власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 та відповідно ТОВ "Полтавагаз збут", КП ПОР "Полтававодоканал", ПАТ "Полтаваобленерго"; - платіжних доручень на оплату житлово-комунальних послуг /а.с. 85-113/.

Відповідно до положень статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (стаття 150 Житлового кодексу України).

Відповідно до статті 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (а саме, дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство).

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1 статті 405 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

З огляду викладене, оскільки до заяви про реєстрацію місця проживання від 01.08.2018 ОСОБА_1 надала передбачені Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та Правилами документи, серед яких й дозвіл матері позивача ОСОБА_2 , як власника 12/200 частини домоволодіння - окремої квартири АДРЕСА_2 , де фактично проживає позивач, а також враховуючи ненадання відповідачами доказів наявності інших співвласників 12/200 частини домоволодіння - окремої квартири АДРЕСА_2 , та порушення їх прав, як співвласників нерухомого майна, у якому позивач просить зареєструвати місце проживання, суд вважає, що управління необґрунтовано відмовило у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 01.08.2018 про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідачі не довели правомірності рішення управління про відмову в задоволенні заяви позивача про реєстрацію місця проживання, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених останньою позовних вимог про визнання протиправною відмови управління від 02.08.2018 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відтак, керуючись вказаними нормами, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання відмови управління від 02.08.2018 протиправною та задовольнити їх шляхом визнання протиправною та скасування відмови управління від 02.08.2018 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення КСУ від 30.01.2003 №3-рп/2003 та від 02.11.2004 №15-рп/2004).

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над неправомірним втручанням у право кожної людини.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

У своєму рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Обираючи спосіб захисту, суд виходить із критерію ефективності для відновлення порушених прав, а тому вважає за необхідне застосувати найбільш ефективний спосіб на думку суду, а саме, поряд із визнанням протиправною та скасування відмови управління від 02.08.2018 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати управління зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради (вул. Соборності, 36, м. Полтава, Полтавська область, 36000), виконавчого комітету Полтавської міської ради (вул. Соборності, 36, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати відмову Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради від 02 серпня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Полтавської міської ради (вул. Соборності, 36, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16 листопада 2018 року.

Суддя О.В. Гіглава