Справа № 1240/2614/18
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення без розгляду в частині позовних вимог

12 листопада 2018 року СєвєродонецькСправа № 1240/2614/18

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання Олійник О.А.,

представника відповідачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Національної поліції в Луганській області, ОСОБА_3 управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії, другий відповідач ОСОБА_4 районний відділ ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 (далі по тексту - Позивач) до ОСОБА_3 управління Національної поліції в Луганській області (далі по тексту - Відповідач 1), ОСОБА_3 управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (далі по тексту - Відповідач 2), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_3 управління Національної поліції в Луганській області у нарахуванні та виплаті компенсації середнього заробітку за час затримки в період з 16.07.2018 по 29.07.2018 виплати грошової допомоги при звільненні, у розмірі 4545,55 грн.;

- стягнути з ОСОБА_3 управління Національної поліції в Луганській області на користь Позивача суму середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні по день фактичних виплат у розмірі 4545,55 грн. 46 коп., а саме: за час затримки в період з 16.07.2018 по 29.07.2018 виплати грошової допомоги при звільненні;

- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_3 управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії у нарахуванні та виплаті компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні за 2014-2015 роки у кількості 60 діб у розмірі 19480,80 грн.;

- стягнути з ОСОБА_3 управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії на користь Позивача компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні за 2014-2015 роках у кількості 60 діб у розмірі 19480,80 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що з 18.09.1996 ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ України, Старобільському РВ ГУМВС України у Луганській області, з 07.11.2015 року в ОСОБА_3 управлінні Національної поліції в Луганській області. Наказом начальника ОСОБА_3 управління Національної поліції в Луганській області від 13.07.2018 року № 287 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.7 (за власним бажанням) з 16.07.2018 року.

Позивач посилається на ті обставини, що строк звернення до адміністративного суду, передбачений ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України закінчився, однак клопотання про поновлення цього строку не заявив, крім того посилається на вимоги ст.233 Кодексу законів про працю України, яка не обмежує право працівника на звернення до суду з вимогами про захист порушеного права на оплату праці.

Ухвалою суду від 05.09.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні (а.с.1-2).

Ухвалою суду від 01.10.2018 відкладено підготовче засідання (а.с.61).

Ухвалою суду від 17.10.2018 відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про розєднання позовних вимог (а.с.79).

Ухвалою суду від 17.10.2018 відкладено підготовче засідання, залучено Старобільський районний відділ ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії до участі у справі як другого відповідача в частині вимог до Відповідача 2 (а.с.80).

Відповідачі позов не визнали, надавши письмові заперечення.

Відповідач 2 заявив клопотання про залишення позову без розгляду у звязку з пропущенням позивачем строку звернення до суду, передбаченого ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вимоги позивача, повязані з проходженням публічної служби. Перебіг зазначеного строку розпочався ще з 06.11.2015 - з дня звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ, саме з цього часу позивачу, який переходив на службу в Національній поліції України стало відомо про всі обставини його звільнення. Клопотання ж про поновлення строку звернення до суду позивач суду не надав, в позові поважних обставин як підстав для поновлення строку звернення до суду не навів, тому наявні підстави для залишення позову в цій частині без розгляду відповідно до вимог ч. 3 ст. 123 КАС України.

Ухвалою суду від 30.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.97).

Позивач в судове засідання не прибув, просив судові засідання проводити за його відсутності (а.с.25).

Представник відповідачів ОСОБА_3 управління Національної поліції в Луганській області та ОСОБА_3 управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, підтримав доводи клопотання про залишення позовних вимог без розгляду.

Розглядаючи заявлене клопотання, на підставі досліджених доказів відповідно до вимог статей 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2, з 18.09.1996 проходив службу в органах внутрішніх справ України, Старобільському РВ ГУМВС України у Луганській області до 06.11.2015, звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за спеціальним званням капітан міліції на підставі наказу начальника ГУМВС №399 о/с від 06.11.2015, про що свідчить запис в трудовій книжці та запис в наказі про прийняття його на службу в поліцію (а.с.26).

Згідно з копіями наказів про відпустку та довідкою Старобільського РВ ГУМВС України в Луганській області від 17.09.2018 №13495/111/43-2018 позивач за час служби в період з 01.01.2014 по 31.12.2014 використав частину чергової відпустки, у кількості 10 діб, з 12.12.2014, наказ Старобільського РВ ГУМВСУ у Луганській області № 28 о/с від 09.12.2014, та за період з 01.01.2015 по 06.11.2015 використав частину чергової відпустки, у кількості 15 діб, з 11.06.2015, наказ Старобільського РВ ГУМВСУ у Луганській області № 5 о/с від 12.06.2015. На лікарняному у період 2014 - 2015 років перебував з 02.09.2014 - 08.09.2014. Залишок відпустки за 2014 рік складає 30 днів, та залишок за 2015 рік - з 01.01.2015 по 06.11.2015 складає 22 дні (а.с.50, 51).

З 07.11.2015 позивач проходив службу в ОСОБА_3 управлінні Національної поліції в Луганській області до 16.07.2018 (а.с. 38).

При вирішенні клопотання про залишення частини позовних вимог без розгляду суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Згідно з частинами 1-2 статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою ст.7 КАС України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України.

Відповідно до частин 1,7 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР цей Закон (№ 108/95-ВР) визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Отже, норми Закону № 108/95-ВР розповсюджуються лише на правовідносини, що склалися на підставі трудового договору.

Позивач під час служби в 2014 -2015 мав спеціальне звання (останнє перед звільненням - капітан міліції), тому його взаємовідносини із роботодавцем - Старобільським районним відділом ГУМВС України у Луганській області (що має статус юридичної особи а.с.77-78) складалися на підставі вимог іншого спеціального законодавства щодо порядку проходження публічної служби, яким визначено права, обов'язки службовців органів внутрішніх справ, а також врегульовані питання виплати винагороди за виконувану позивачем роботу, надання відпусток та виплати компенсації за невикористані відпустки, а саме: Законів України «Про міліцію», «Про Дисциплінарний статут органів», Постановою КМУ «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 07.11.2007 (Постанова №1294), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (Положення №114).

Слід зазначити, що з 1 січня 2008 року згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 була запроваджена структура та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу, згідно з яким грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з: посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Особливості надання відпустки особам, що проходили службу в міліції визначались пунктами 53-56 Положення №114.

Згідно з ч.2 ст.56 цього Положення особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до преамбули Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР цей Закон встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно з частинами 1,2 статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок, це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Зазначені положення не містять обмеження кола правовідносин, на які розповсюджується Закон № 504/96-ВР, отже його норми застосовуються і до правовідносин публічної служби.

Відповідно до ч.1,3 ст.24 Закону №504/96-ВР разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник.

Отже, суми грошової компенсації за невикористані позивачем під час служби в органах внутрішніх справ відпустки мали бути виплачені позивачу при звільненні зі служби Старобільським районним відділом ГУМВС України у Луганській області або за бажанням позивача грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток мали бути перераховані на рахунок установи Національної поліції України, де продовжив службу позивач.

Частиною третьою ст. 3 КАС України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Спірним питанням цієї справи, що необхідно вирішити в ході розгляду заявленого клопотання про залишення частини позовних вимог без розгляду, є визначення процесуальної норми, яка передбачає строки звернення до суду з вимогами про нарахування та виплату компенсації за невикористану в 2014-2015 роках відпустку.

Процесуальна норма статті 233 Кодексу законів про працю України встановлює строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Згідно з ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Норма ж статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає строки звернення до адміністративного суду.

Частиною пятою ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно із частиною третьою ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже норма ч.3 ст.122 КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами іншіх строків звернення до адміністративного суду, які можуть передбачати в тому числі й інший порядок обчислення цих строків.

Однак, суд звертає увагу на те, що процесуальна норма ч.2 ст.233 КЗпП України взагалі не передбачає іншого строку звернення до суду, що фактично унеможливлює її застосування при зверненні до адміністративного суду відповідно до вимог, передбачених ч.ч.3, 5 ст.122 КАС України.

Приймаючи рішення щодо заявленого клопотання, суд враховує встановлені в ході судового розгляду обставини справи, а саме, що спірні правовідносини склалися в період проходження позивачем публічної служби в органах міліції, грунтуються на праві позивача отримати компенсацію за невикористану відпустку, що передбачає обов'язок відповідача виплатити таку компенсацію при звільненні працівника або (за бажанням позивача) перерахувати суми грошової компенсації за не використані ним дні щорічних відпусток на рахунок установи, де продовжив службу позивач.

Таким чином, суд приходить до висновку, що норма частини пятої ст. 122 КАС України є спеціальною в застосуванні до спірних правовідносин порівняно з нормою ч.2 ст.233 КЗпП України, оскільки спірні правовідносини склалися в період проходження позивачем публічної служби, прямо не врегульовані а ні Законом України «Про оплату праці», а ні нормами спеціального законодавства, яким передбачено виплата винагороди за виконану під час служби роботу.

Отже, суд погоджується з доводами Відповідача 2, викладеними в клопотанні, що перебіг строку звернення позивача до суду з вказаними вимогами розпочався ще з 06.11.2015 - з дня звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ, саме з цього часу позивач, який переходив на службу в Національній поліції України, повинен був дізнатися про всі обставини його звільнення, а отже й про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки місячний строк звернення до суду, передбачений ч.5 ст.122 КАС України вже сплинув, а позивач, погодившись в позові з закінченням цього строку, підстав для його поновлення в позові не навів, окремо клопотання про поновлення строку звернення до суду не заявив, суд, залишаючи ці вимоги без розгляду, керується ч.3 ст.123 КАС України.

Відповідно до частинин третьої ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, клопотання Відповідача 2 суд задовільняє повністю, залишаючи позов без розгляду в частині вимог про визнання бездіяльності протиправною та стягнення компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні.

Роз'яснити позивачу, що після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, він має право звернутись до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись ст.ст.122,123,181,240,255,294,295, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії, другий відповідач ОСОБА_4 районний відділ ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання бездіяльності протиправною та стягнення компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 16 листопада 2018 року.

Суддя ОСОБА_5