Справа № 808/2520/18
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

13 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 808/2520/18
Суддя І інстанції - Прасов О.О.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року у справі № 808/2520/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вищевказаним позовом, згідно з яким просив:

- визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач) щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням вимог ч.1 ст.29, ч.2 ст.40, п.4-4 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати відповідача призначити позивачу з 29.05.2018 пенсію за віком відповідно до ч.2 ст.40, п.4-4 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016 та 2017 роки та застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, з урахуванням підвищення, передбаченого ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 54%.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права просило його скасувати та прийняти нове рішення, яким позивачу в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на починаючи з 29.05.2018 позивач отримує пенсію відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Своїм правом на призначення пенсії за віком позивач скористався, починаючи з 2005 року. Оскільки до досягнення пенсійного віку позивач отримував пенсію за вислугу років, то з 29.05.2018 пенсія позивачу не призначалась, а перераховувалась. Тому, права на підвищення пенсії відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у позивача не має. Враховуючи вищевикладене, позивачу з 26.12.2017 при переведенні було застосовано осучаснення заробітної плати, з якої обчислена пенсія із застосуванням показників середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три попередніх роки (2015, 2016, 2017) з врахуванням ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в 1%.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 18.02.2005 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Після призначення пенсії за вислугу років позивач продовжив працювати та сплачував у встановленому нормами права порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

На підставі особистої заяви позивача відповідачем з 29.05.2018 переведено позивача з пенсії за вислугу років - на пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п.4-4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016 та 2017 роки та застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, з урахуванням підвищення, передбаченого ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за більш пізній вихід на пенсію.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Щодо вимог позивача про призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.40, п.4-4 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів зазначає наступне.

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Таким чином, частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Судом першої інстанцій встановлено, що позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він звернувся вперше.

Тобто, в цьому випадку має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону, а тому у відповідача відсутні підстави для застосування до спірних відносин положень частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів справи вбачається, що за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся вперше 29.05.2018, то відповідач протиправно не призначив позивачу пенсію за віком та не розрахував її з урахуванням ч.2 ст.40, п.4-4 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Щодо вимог позивача про зобов'язання призначити пенсію позивачу з урахуванням підвищення, передбаченого ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 54%, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач вперше реалізує своє право на отримання пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з більш пізнього віку, відтак, він набув права на підвищення розміру пенсії відповідно до статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи приписи ч.1, ч.2 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у позивача є право на підвищення пенсії на 54% (54% = 0,75% х 72 місяця).

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року у справі № 808/2520/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова