Справа № 1340/3555/18
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2018-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/3555/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Сільник Н.Є.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Іваненко О.В.

третя особа - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_4 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії,-

В с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4) до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 (далі - третя особа), в якому просить суд:

- зобов'язати відповідача видати ОСОБА_4 дозвіл на тимчасове порушення благоустрою для встановлення риштувань під час виконання робіт з ремонту (утеплення) фасаду будинку АДРЕСА_1;

- стягнути з Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради 2500, 00 грн витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року позов позивача у справі № 813/636/18 було задоволено частково, визнано протиправною відмову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради у наданні позивачу дозволу на тимчасове порушення благоустрою при встановленні риштувань під час виконання робіт з ремонту (утеплення) фасаду будинку АДРЕСА_1 та в решті позовних вимог відмовлено. Так, у вказаному рішенні суд відмовляючи позивачу у задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача видати позивачу дозвіл на тимчасове порушення благоустрою для встановлення риштувань під час виконання робіт з ремонту (утеплення) фасаду будинку АДРЕСА_1, дійшов висновку, що позивачем не в повній мірі дотримано вимог п. 14.2.2 Правил та рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 13.02.2015 № 36 «Про здійснення нагляду за відновленням об'єктів благоустрою та усунення пошкоджень цих об'єктів внаслідок виконання ремонтних робіт на території м. Львова». Позивач вказує, що з врахуванням висновків суду у вказаному рішенні, 18.06.2018 він повторно подано до відповідача заяву про подання додаткових документів з метою отримання зазначеного дозволу. Однак, у встановлений законом строк відповідач відповідь на заяву не надав, у зв'язку з чим адвокат позивача направив адвокатський запит на адресу відповідача. У відповідь на запит відповідач повідомив, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на порушення благоустрою - встановлення риштувань для виконання робіт з утеплення фасаду житлового будинку АДРЕСА_1. Підставою для відмови зазначено, що роботи з реконструкції будинку завершені у 2014 році, тому у відповідача відсутні підстави щодо надання такого дозволу. Проте, позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, оскільки вважає, що таке порушує його права, тому звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача у судовому засіданні 8 листопада 2018 року подав відзив на позов. Однак, за результатами огляду зазначеного відзиву, судом було встановлено, що такий не стосується даної справи, оскільки містить невірний номер справи, зазначено невірно головуючого суддю у справі та предмет позову, у зв'язку з чим суд відповідно до вимог частини 2 статті 167 КАС України протокольною ухвалою повернув представнику відповідача відзив на позов без прийняття його до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 у встановлений судом строк письмових пояснень суду не надала, в судовому засіданні просила позов задовольнити.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_4 до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

1 жовтня 2018 року ухвалою Львівського окружного адміністративного суду вирішено перейти із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

8 листопада 2018 року суд протокольними ухвалами повернув представнику відповідача відзив на позов, закінчив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду.

З'ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Суд встановив, що 21 травня 2018 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 813/636/18 позов ОСОБА_4 було задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради у наданні ОСОБА_4 дозволу на тимчасове порушення благоустрою при встановленні риштувань під час виконання робіт з ремонту (утеплення) фасаду будинку АДРЕСА_1;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зазначене рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року у справі № 813/636/18, в апеляційному порядку не було оскаржене та 7 липня 2018 року набрало законної сили.

18 червня 2018 року ОСОБА_4 з метою отримання дозволу на порушення благоустрою щодо встановлення риштувань для проведення робіт по утепленню східної частини стіни будинку АДРЕСА_1, з врахування висновків викладених у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 21.05.2018 у справі № 813/636/18, скерував на адресу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради заяву про подання додаткових документів, зокрема:

- паспорта опорядження фасаду будинку АДРЕСА_1 погодженого управлінням архітектури ЛМР 15.09.2008;

- копію договору №01/2018 від 05.02.2018 укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «НОУДЛЕН» на виконання робіт з утеплення будинку;

- копію листа юридичного департаменту №2901-118 від 15.01.2018, про те, що відмова Залізничної РА ЛМР у наданні дозволу на здійснення робіт по утепленню фасаду будинку є неправомірною;

- копію рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року в адміністративній справі № 813/636/18;

- договір № 48 про здійснення нагляду за відновленням об'єктів благоустрою та усунення пошкоджень цих об'єктів внаслідок виконання земляних та ремонтних робіт на території м. Львова, укладений між ОСОБА_4 та ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Залізничного району».

Однак, відповідь від Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради у встановлений законом строк на адресу позивача не надійшла, у зв'язку з чим адвокат позивача ОСОБА_1 скерував адвокатський запит.

У відповідь на вказаний запит Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради скерувала на адресу ОСОБА_1 відповідь викладену у листі № 32-3151 від 10.07.2018 та копію листа-відмови № 32-3150, в якому зазначено, що з огляду на те, що роботи з реконструкції будинку завершені у 2014 році у відповідача відсутні підстави щодо надання дозволу на порушення благоустрою щодо встановлення риштувань для проведення робіт по утепленню східної частини стіни будинку АДРЕСА_1. Додатково зазначено, що відповідь чи дії посадовців позивач має право оскаржити у встановленому законом порядку.

Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, вважає, що відповідач порушує права позивача встановленні Конституцією України, оскільки позбавляє права позивача мирно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому останній звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про благоустрій населених пунктів" визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об'єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об'єктів, об'єктів промисловості, комунально-складських та інших об'єктів у межах населеного пункту.

Згідно з ст. 14 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Згідно з статтею 26-1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" порушення об'єктів благоустрою, пов'язане з виконанням суб'єктами господарювання земляних та ремонтних робіт, здійснюється на підставі дозволу на порушення об'єктів благоустрою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - дозвіл), крім випадків, встановлених абзацами другим - четвертим частини першої цієї статті.

Статтею 34 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що відповідними органами місцевого самоврядування розробляються для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються Правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюється порядок благоустрою та утримання територій об'єктів благоустрою.

21 квітня 2011 року Львівська міська рада рішенням № 376 затвердила "Правила благоустрою міста Львова" (далі - Правила).

Відповідно до п. 14.1 дозвіл на тимчасове порушення благоустрою при виконанні робіт видає відповідна районна адміністрація на підставі письмової заяви за формою згідно з додатком 2 до цих Правил та основних матеріалів дозвільної та проектної документації відповідно до пункту 14.2 цих Правил.

Згідно з пп. 14.2.2 п. 14.2 залежно від виду об'єктів, місця виконання робіт до письмової заяви замовника або виконавця робіт додаються основні матеріали дозвільної та проектної документації: для отримання дозволу на тимчасове порушення благоустрою при встановленні риштувань під час виконання робіт з ремонту фасадів будівель та споруд: паспорт опорядження фасадів; затверджений проект виконання робіт з ремонту фасадів будівель та споруд (при необхідності); при виконанні поточного ремонту фасаду надається фотофіксація об'єкта та перелік робіт.

Відповідно до ч. 6 ст. 26-1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", відмова у видачі дозволу видається заявнику в письмовій формі з відповідним обґрунтуванням у строк, передбачений для видачі дозволу. Підставою для відмови у видачі дозволу є подання суб'єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання дозволу згідно із встановленим переліком; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; виявлення недостовірних відомостей у поданих документах. Відмову у видачі дозволу може бути оскаржено в установленому порядку.

Суд встановив, що позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою про порушення благоустрою щодо встановлення риштувань для проведення робіт по утепленню східної частини стіни будинку АДРЕСА_1.

21 травня 2018 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 813/636/18 позов ОСОБА_4 було задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради у наданні ОСОБА_4 дозволу на тимчасове порушення благоустрою при встановленні риштувань під час виконання робіт з ремонту (утеплення) фасаду будинку АДРЕСА_1;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Як слідує із змісту зазначеного рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року, суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 щодо зобов'язання Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради видати ОСОБА_4 дозвіл на тимчасове порушення благоустрою для встановлення риштувань під час виконання робіт з ремонту (утеплення) фасаду будинку АДРЕСА_1 встановив:

«…, що позивачем до заяви на видачу дозволу на порушення об'єкта благоустрою при встановленні риштувань під час виконання робіт з утеплення фасаду будинку за адресою: АДРЕСА_1, терміном на п'ять робочих днів, додано: договір-доручення від 10.01.2017, робочий проект "Реконструкція житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з добудовою другого поверху і розширенням", погоджений головним архітектором м. Львова 15.09.2008 З-Т-17531/2008, копію витягу з рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28.08.2009 по справі № 2-2020 2009 р., копію схеми розмежування землекористувань, копія договору від 18.08.2017 № 03/2017 на виконання будівельних робіт з ТОВ "Ноудлен", копію свідоцтва про державну реєстрацію ТОВ "Ноудлен", копію ліцензії ДАБІ України від 21.11.2016 № 43-Л, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.12.2016. Проте пп. 14.2.2 п. 14.2 Правил передбачає подання паспорту опорядження фасадів, чого позивачем зроблено не було.

Крім того, згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 13.02.2015 № 36 "Про здійснення нагляду за відновленням об'єктів благоустрою та усунення пошкоджень цих об'єктів внаслідок виконання ремонтних робіт на території м. Львова", відповідно до якого дозволи на порушення об'єктів благоустрою виконавцям ремонтних робіт районні адміністрації надають за умови укладення ними договорів про здійснення нагляду за відновленням об'єктів благоустрою та усунення пошкоджень цих об'єктів внаслідок виконання ремонтних робіт з львівським комунальним підприємством "Шляхово-ремонтне підприємства Залізничного району" та сплати коштів в розмірі 600 грн на місяць за нагляд цього підприємства за відновленням об'єкта благоустрою.

Оскільки ОСОБА_4 не в повній мірі дотримано вимог п. 14.2.2 Правил та рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 13.02.2015 № 36 "Про здійснення нагляду за відновленням об'єктів благоустрою та усунення пошкоджень цих об'єктів внаслідок виконання ремонтних робіт на території м. Львова", відтак у суду відсутні підстави для зобов'язати Звідповідача видати ОСОБА_4 дозвіл на тимчасове порушення благоустрою для встановлення риштувань під час виконання робіт з ремонту (утеплення) фасаду будинку АДРЕСА_1.»

Суд встановив, що позивач врахувавши висновок Львівського окружного адміністративного суду викладений у рішенні від 21.05.2018 у справі № 813/636/18, повторно звернувся до відповідача із повним пакетом документів:

- паспорт опорядження фасаду будинку АДРЕСА_1 погодженого управлінням архітектури ЛМР 15.09.2008;

- копія договору №01/2018 від 05.02.2018 укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «НОУДЛЕН» на виконання робіт з утеплення будинку;

- копія листа юридичного департаменту №2901-118 від 15.01.2018, про те, що відмова Залізничної РА ЛМР у наданні дозволу на здійснення робіт по утепленню фасаду будинку є неправомірною;

- копія рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року в адміністративній справі № 813/636/18;

- договір № 48 про здійснення нагляду за відновленням об'єктів благоустрою та усунення пошкоджень цих об'єктів внаслідок виконання земляних та ремонтних робіт на території м. Львова, укладений між ОСОБА_4 та ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Залізничного району».

Вказані документи були долученні позивачем до матеріалів справи та дослідженні судом в судовому засіданні.

Так, відповідно до ч. 5 ст. ст. 26-1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" дозвіл видається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Частиною 6 зазначеної статті встановлено, що відмова у видачі дозволу видається заявнику в письмовій формі з відповідним обґрунтуванням у строк, передбачений для видачі дозволу.

Проте, як встановлено судом, відповідач всупереч зазначеній нормі не видав позивачу відмови у видачі дозволу протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви позивача, матеріали справи зворотного не містять.

Як слідує із змісту наявної в матеріалах справи відмови відповідача, єдиною підставою для відмови у наданні позивачу дозволу стало те, що роботи з реконструкції будинку завершені у 2014 році, тому у відповідача відсутні підстави щодо надання дозволу на порушення благоустрою щодо встановлення риштувань для проведення робіт по утепленню східної частини стіни будинку АДРЕСА_1, інші підстави у вказаній відмові відповідачем не зазначено.

Відповідно до частини 6 статті 26-1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" встановлено, що підставою для відмови у видачі дозволу є:

- подання суб'єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання дозволу згідно із встановленим переліком;

- невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

- виявлення недостовірних відомостей у поданих документах.

Отже, з наведеного слідує, що відмова відповідача не містить підстав визначених у статті 26-1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", а відтак не може вважатися обґрунтованою.

Як наслідок, відповідач приймаючи рішення про відмову у наданні дозволу на порушення благоустрою діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання пропорційності, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями на досягнення яких спрямоване це рішення, що порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення на пільгових умовах.

Таким чином, з наведеного слідує, що відповідач повторно відмовив позивачу у наданні дозволу на порушення благоустрою щодо встановлення риштувань для проведення робіт по утепленню східної частини стіни будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 року у справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Так, в постанові Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», зазначено, що у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Приймаючи рішення зобов'язати відповідача видати ОСОБА_4 дозвіл на тимчасове порушення благоустрою для встановлення риштувань під час виконання робіт з ремонту (утеплення) фасаду будинку АДРЕСА_1, суд враховує рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.05.2018 у справі № 813/636/18, в якому вже було визнано протиправною відмову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради у наданні ОСОБА_4 дозволу на тимчасове порушення благоустрою при встановленні риштувань під час виконання робіт з ремонту (утеплення) фасаду будинку АДРЕСА_1.

Тому у цьому випадку вимога позивача зобов'язати відповідача видати дозвіл на тимчасове порушення благоустрою для встановлення риштувань під час виконання робіт з ремонту (утеплення) фасаду будинку АДРЕСА_1, може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права.

Наведений висновок також відповідає вимогам ч.4 ст. 245 КАС України, відповідно до яких у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на викладене позовна вимога про зобов'язання відповідача видати ОСОБА_4 дозвіл на тимчасове порушення благоустрою для встановлення риштувань під час виконання робіт з ремонту (утеплення) фасаду будинку АДРЕСА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення 2500, 00 грн витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з аналізу наведених правових норм слідує, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Суд встановив, що ОСОБА_1 має право на зайняття адвокатською діяльністю згідно свідоцтва від 20.05.2010 № 198.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір-доручення про надання правничої допомоги від 10.01.2017 та акт виконаних робіт від 06.08.2018.

Як слідує із змісту акту виконаних робіт, гонорар Адвоката за надання послуг Клієнту по наданню правової допомоги згідно Договору становить 2500, 00 грн та складається з наступних послуг, зокрема:

- складення позовної заяви до суду становить 500, 00 грн;

- участь та представництво Клієнта в судових засідання становить 2000, 00 грн.

Також у вказаному акті зазначено, що цим документом Сторони підтверджують факт передачі Клієнтом та отримання Адвокатом зазначених в цьому Акті грошових коштів.

При цьому, у поданих документах жодним чином не обґрунтовано заявлену фахівцем у галузі права та адвокатом вартість послуг з посиланням на первинні документи, не зазначено скільки часу, витрачено адвокатом на виконання відповідних робіт.

Окрім того, згідно з позицією, сформованою Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне приведення укладених до 15 грудня 2017 року договорів у відповідність до вимог діючого КАС України та доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стосовно вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "East/West Alliance Limited" проти України"", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

Враховуючи те, що наданими позивачем документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, суд вважає, що вимога у цій частині не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, згідно зі ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Залізничну районну адміністрацію Львівської міської раду видати ОСОБА_4 дозвіл на тимчасове порушення благоустрою для встановлення риштувань під час виконання робіт з ремонту (утеплення) фасаду будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради (79022, м. Львів, вул. Виговського, 34, ) за рахунок її бюджетних асигнувань 704 (сімсот чотири) грн 80 коп сплаченого судового збору на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.11.2018.

Суддя Р.М. Брильовський