Справа № 2340/3006/18
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року справа № 2340/3006/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Гордієнка Ю.П.,

представника позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (за ордером) представника відповідача Управління Держпраці у Черкаській області - Азарова П.В. (за довіреністю), розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Черкаській області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ФОП ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Управління Державної служби України з питань праці у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить скасувати постанову відповідача № ЧК-260/373/АВ/ІП/ТД/МГ-ФС-181 від 08.05.2018 про застосування штрафу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Управлінням Держпраці у Черкаській області було проведено інспекційне відвідування позивача щодо додержання законодавства про працю, за насідками якого 17.04.2017 складено акт № ЧК-260/373/АВ. У зв'язку з виявленими порушеннями законодавства про працю, заступником начальника Управління Держпраці у Черкаській області ОСОБА_5 08.05.2018 прийнято постанову про накладення штрафу № ЧК-260/373/АВ/ІП/ТД/МГ-ФС-181, якою на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України на позивача накладено штраф в розмірі 111 690 грн. Відповідно до акту № ЧК-260/373/АВ серед іншого встановлено, що у порушення вимог ст. 106 КЗпП України позивачем не проведено оплату надурочних годин. Так, за твердженням відповідача, при ознайомлені з табелями обліку робочого часу у ФОП ОСОБА_1 за березень 2017 року, виявлено, що кухарами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відпрацьовано по 176 годин, при нормі 175 годин, при ознайомлені з табелями обліку робочого часу у ФОП ОСОБА_1 за січень-березень 2018 року, виявлено, що кухарем ОСОБА_8 у березні 2018 року відпрацьовано 168 годин, при нормі 167 годин. При цьому, оплата за надурочні години, не нарахована та не оплачена відповідно до вимог ст. 106 КЗпП України, що є порушенням ст. 12 Закону України «Про оплату праці».

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що під час проведення інспекційного відвідування відповідач діям відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстави для скасування постанови № ЧК-260/373/АВ/ІП/ТД/МГ-ФС-181 від 08.05.2018 про застосування до позивача штрафу відсутні. В позовній заяві ФОП ОСОБА_1 стверджує, що допустив технічну помилку, і як він вказує в табелі обліку робочого часу замість відпрацьованих 07.03.2017 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 семи годин робочого часу було проставлено вісім годин. Аналогічну помилку ним було допущено і в табелі обліку використання робочого часу за березень 2018 року щодо працівника ОСОБА_8, про що як він вказує було повідомлено відповідача шляхом надання відповідь на припис № ЧК-260/373/АВ/П від 17.04.2018, пояснювальної записки написаної позивачем, а також пояснювальної записки працівників. Окрім того, на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України постановою про накладення штрафу №ЧК-260/373/АВ/ІП/ТД/МГ-ФС-180 від 08.05.2018 на позивача накладено штраф у розмірі 3 723 грн. Також, в позовній заяві позивач стверджує про порушення положень ст. 61 Конституції України, оскільки на його думку відповідач прийнявши постанову № ЧК-260/373/АВ/ІП/ТД/МГ-ФС-180 від 08.05.2018 та оскаржувану постанову № ЧК-260/373/АВ/ІП/ТД/МГ-ФС-181 від 08.05.2018 притягнув його двічі до відповідальності за порушення одних і тих самих вимог трудового законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, відповідно до порядку № 295, наказу Управління Держпраці у Черкаській області від 13.04.2018 № 206-Н «Про проведення інспекційного відвідування», направлення від 13.04.2018 № 603 на проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, начальником відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість на інших нормативно-правових актів ОСОБА_10, головними державними інспекторами вказаного відділу ОСОБА_11, ОСОБА_12І 13.04.2018 здійснено вихід для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 в гастробарі «Пітбуль» по вул. Небесної Сотні, 5, м. Черкаси на предмет додержання законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин з найманими працівниками, робочого часу, часу відпочинку, оплати праці.

Однак, у зв'язку з відсутністю у суб'єкта господарювання документів ведення яких передбачено законодавством про працю було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 13.04.2018 № ЧК-260/373/НД та вимогу про надання документів від 13.04.2018 № ЧК-260/373/ПД. Проведення інспекційного відвідування призупинено до 16.04.2018.

16.04.2018 посадовими особами відповідача продовжено інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю позивача.

За результатами інспекційного відвідування складено акт від 17.04.2018 № ЧК-260/373/АВ (далі - акт), згідно якого виявлено ряд порушень норм законодавства про працю.

У зв'язку з виявленими порушеннями законодавства про працю, позивачеві внесено припис від 17.04.2018 № ЧК-260/373/АВ/П про їх усунення.

В подальшому, заступником начальника Управління Держпраці у Черкаській області ОСОБА_5 08.05.2018 прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЧК-260/373/АВ/ІП/ТД/МГ-ФС-181, якою на позивача накладено штраф в розмірі 111 690 грн. на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Підставою для винесення вищезазначеної постанови є акт від 17.04.2018 № ЧК-260/373/АВ.

Відповідно до акту № ЧК-260/373/АВ за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 серед іншого встановлено, що у порушення вимог ст. 106 КЗпП України позивачем не проведено оплату надурочних годин. Так, при ознайомлені з табелями обліку робочого часу у ФОП ОСОБА_1 за березень 2017 року, виявлено, що кухарами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відпрацьовано по 176 годин, при нормі 175 годин, при ознайомлені з табелями обліку робочого часу у ФОП ОСОБА_1 за січень-березень 2018 року, виявлено, що кухарем ОСОБА_8 у березні 2018 року відпрацьовано 168 годин, при нормі 167 годин. При цьому, оплата за надурочні години, не нарахована та не оплачена відповідно до вимог ст. 106 КЗпП України, що є порушенням ст. 12 Закону України «Про оплату праці».

Згідно табеля обліку використання робочого часу за березень 2017 року у ФОП ОСОБА_1 07.03.2017 на передодні Міжнародного жіночого дня, що святкується 8 березня та відповідно до вимог ст. 73 КЗпП України є святковим днем, кухарями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відпрацьовано по восьмигодинній нормі робочого часу без скорочення на одну годину, що відповідно до вимог ст. ст. 53, 62 КЗпП України є надурочною роботою. Загальний розмір відпрацьованого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 робочого часу в березні 2017 року становить 176 годин, в той час норма тривалості робочого часу при 40 годинному робочому тижні на березень місяць 2017 року становила 175 годин.

Відповідно табеля обліку використання робочого часу за березень 2018 року у ФОП ОСОБА_1 07.03.2018 на передодні Міжнародного жіночого дня, що святкується 8 березня та відповідно до вимог ст. 73 КЗпП України є святковим днем, кухарем ОСОБА_8 відпрацьовано восьмигодинна норма робочого часу без скорочення на одну годину, що відповідно до вимог ст. ст. 53, 62 КЗпП України є надурочною роботою. Загальний розмір відпрацьованого ОСОБА_8 робочого часу в березні 2018 року становить 168 годин, в той час норма тривалості робочого часу при 40 годинному робочому тижні на березень місяць 2018 року становила 167 годин.

В позовній заяві ФОП ОСОБА_1 стверджує, що допустив технічну помилку, і як він вказує в табелі обліку робочого часу замість відпрацьованих 07.03.2017 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 семи годин робочого часу було проставлено вісім годин. Аналогічну помилку ним було допущено і в табелі обліку використання робочого часу за березень 2018 року щодо працівника ОСОБА_8, про що як він вказує було повідомлено відповідача шляхом надання відповідь на припис № ЧК-260/373/АВ/П від 17.04.2018, пояснювальної записки написаної позивачем, а також пояснювальної записки працівників.

10.05.2018 до Управління Держпраці у Черкаській області від ФОП ОСОБА_1 надійшла відповідь на припис № ЧК-260/373/АВ/П від 17.04.2018. Однак, до вказаної відповіді не було надано письмових пояснень позивача, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та ОСОБА_8, доказів які б підтвердили твердження позивача про допущення технічної помилки.

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу № ЧК-260/373/АВ/ІП/ТД/МГ-ФС-181, якою на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України на позивача накладено штраф в розмірі 111 690 грн., позивач звернувся в суд за її оскарженням.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Постановою КМУ від 11.02.2015 № 100 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці.

Розпорядженням КМУ від 16.09.2015 № 929-р "Питання Державної служби з питань праці", на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою КМУ від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення).

Відповідно до п.1 Положення, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з пунктом 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Положення про Управління Держпраці, затвердженого наказом Держпраці від 22.06.2017 року № 75 (далі - Положення № 75), Управління Держпраці у Черкаській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та відповідно їй підпорядковується.

Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення № 75 Управління Держпраці у Черкаській області згідно покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі, їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до підпункту 49 пункту 4 Положення № 75 Управління Держпраці у Черкаській області накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

В позовній заяві позивач стверджує про недотримання положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо проведення контролюючого заходу без надання суб'єктові господарювання копії погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.

Вказане твердження позивача є помилковим з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V) визначено підстави для здійснення позапланових заходів.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону Закон №877-V проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених ч. 4 статті 2 цього Закону.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 2 Закону України № 877-V, заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

У частині 5 статті 2 Закону №877-V наведено вичерпний перелік норм даного Закону, дотримання яких зобов'язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, серед яких відсутня частина 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Отже, підстави для проведення позапланових контролюючих заходів, передбачені ч. 1 ст. 6 Закону України № 877-V не є обов'язковими для Управління Держпраці у Черкаській області.

Оскільки Управління Держпраці у Черкаській області не зобов'язано дотримуватись норм передбачених ч. 1 ст. 6 Закону України № 877-V, то відповідно у відповідача також відсутній обов'язок щодо отримання погодження від центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення позапланового заходу.

Статтею 259 КЗпП України визначено, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Підпунктом 3 пункту 5 Порядку № 295 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань.

Частиною другою статті 265 КЗпП України передбачено відповідальність юридичних та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, за порушення вимог законодавства про працю, зокрема згідно абзацу 4 вказаної частини юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій статті 265 КЗпП України, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачений частиною другою статті 265 КЗпП України, визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Згідно з положеннями зазначеного вище пункту штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Як вже зазначено судом, у зв'язку з виявленими в ході інспекційного відвідування порушеннями вимог законодавства про працю, 08.05.2018 відповідачем винесено постанову про накладення штрафу № ЧК-260/373/АВ/ІП/ТД/МГ-ФС-181, якою на позивача накладено штраф в розмірі 111 690 грн. на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Відповідно до акту № ЧК-260/373/АВ за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 серед іншого встановлено, що у порушення вимог ст. 106 КЗпП України позивачем не проведено оплату надурочних годин. Так, при ознайомлені з табелями обліку робочого часу у ФОП ОСОБА_1 за березень 2017 року, виявлено, що кухарами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відпрацьовано по 176 годин, при нормі 175 годин, при ознайомлені з табелями обліку робочого часу у ФОП ОСОБА_1 за січень-березень 2018 року, виявлено, що кухарем ОСОБА_8 у березні 2018 року відпрацьовано 168 годин, при нормі 167 годин. При цьому, оплата за надурочні години, не нарахована та не оплачена відповідно до вимог ст. 106 КЗпП України, що є порушенням ст. 12 Закону України «Про оплату праці».

Згідно ст. 62 КЗпП України надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня (статті 52, 53 і 61).

Частиною 1 статті 53 КЗпП України визначено, що напередодні святкових і неробочих днів (стаття 73) тривалість роботи працівників, крім працівників, зазначених у статті 51 цього Кодексу, скорочується на одну годину як при п'ятиденному, так і при шестиденному робочому тижні.

Враховуючи вищезазначені положення статей 53, 62 КЗпП України надурочними будуть вважаться роботи, що проводяться без відповідного скорочення на одну годину на передодні святкових та неробочих днів.

Згідно табеля обліку використання робочого часу за березень 2017 року, виявлено, що кухарами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відпрацьовано по 176 годин, при нормі 175 годин, при ознайомлені з табелями обліку робочого часу у ФОП ОСОБА_1 за січень-березень 2018 року, виявлено, що кухарем ОСОБА_8 у березні 2018 року відпрацьовано 168 годин, при нормі 167 годин, що відповідно до вимог ст. ст. 53, 62 КЗпП України є надурочною роботою.

В позовній заяві ФОП ОСОБА_1 стверджує, що допустив технічну помилку, в табелі обліку робочого часу замість відпрацьованих 07.03.2017 та 07.03.2018 вказаними вище працівниками семи годин робочого часу було помилково проставлено вісім годин, про що як він вказує було повідомлено відповідача шляхом надання відповідь на припис № ЧК-260/373/АВ/П від 17.04.2018, пояснювальної записки написаної позивачем, а також пояснювальних записок працівників.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Форми первинних облікових документів затверджені наказом Держкомстату від 05.12.2008 р. № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», і серед них форма № П-5 «Табель обліку використання робочого часу».

Таким чином, на законодавчому рівні встановлено обов'язок роботодавця забезпечити ведення табелів обліку робочого часу.

Окрім того, відповідно до листа Міністерства праці і соціальної політики України від 01.06.2005 № 36-211 «Щодо застосування табеля використання робочого часу» табель обліку використання робочого часу застосовується для обліку використання робочого часу всіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням працюючими встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час, розрахунку заробітної плати, а також для складання статистичної звітності з праці.

Отже, єдиним документом який відповідно до трудового законодавства містить відомості про відпрацьований працівником робочий час і що використовується для підрахунку заробітної плати є табелі обліку використання робочого часу.

У табелі обліку використання робочого часу за березень 2017 року зазначено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відпрацьовано 07.03.2017 по восьми годинному робочому дню, а протягом місяця норма відпрацьованого робочого часу становить 176 годин (в той час норма тривалості робочого часу при 40 годинному робочому тижні на березень місяць 2017 року становила 175 годин)

Відповідно табеля обліку використання робочого часу за березень 2018 року зазначено, що ОСОБА_8 відпрацьовано 07.03.2018 восьми годинний робочий день, а протягом місяця норма відпрацьованого робочого часу становить 168 годин (в той час норма тривалості робочого часу при 40 годинному робочому тижні на березень місяць 2018 року становила 167 годин)

Окрім того, як зазначає позивач постановою про накладення штрафу №ЧК-260/373/АВ/ІП/ТД/МГ-ФС-180, від 08.05.2018 на нього накладено штраф у розмірі 3 723 грн. на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Згідно вказаної постанови, а також акту № ЧК-259/375/АВ, на підставі якого винесено постанову, позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу на суму 3 723 грн. у зв'язку з порушенням серед іншого наступних норм законодавства про працю:

- у порушення вимог ч. 1 ст. 53 КЗпП України тривалість роботи на передодні святкових та неробочих днів не скорочена на одну годину. При ознайомленні з табелями робочого часу за лютий-грудень 2017, січень-березень 2018 років у ФОП ОСОБА_1 не скорочено тривалість робочих годин напередодні 08.03.2017 кухарам - ОСОБА_6, ОСОБА_7 та 08.03.2018 кухару ОСОБА_8

- у порушення вимог ч. 2 ст. 65 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом не забезпечено ведення обліку надурочних робіт кожного працівника. Згідно табелів обліку робочого часу у березні 2017 року кухарами - ОСОБА_6, ОСОБА_7 відпрацьовано по 176 годин (22 дні) при нормі 175 год. у березні 2018 року кухарем - ОСОБА_8 відпрацьовано 168 годин (21 день) при нормі 167 год.

Як вказує позивач 10.05.2018 ним за вище перелічені правопорушення добровільно було сплачено штраф у розмірі 3 723 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1.

Таким чином, сплативши у добровільному порядку штраф у розмірі 3 723 грн., ФОП ОСОБА_1 визнав факт вчинення ним порушення вимог ч. 1 ст. 53, ч. 2 ст. 65 КЗпП України, що виявилось у не скороченні на одну годину кухарю ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 робочого часу на передодні 08.03.2017 та 08.03.2018, а також щодо незабезпечення ним ведення обліку надурочних годин відпрацьованих кухарами ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у березні 2017 року та у березні 2018 року.

Враховуючи наведене, факт наявності надурочних робіт, кухарів ОСОБА_6, ОСОБА_7 07.03.2017 та ОСОБА_8 07.03.2017 є доведеним.

Згідно ст. 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Частиною 2 ст. 12 вказаного Закону передбачається, що норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Згідно розрахункової відомості за березень 2017 року та березень 2018 року, а також відомостей на видачу грошей № 2, № 3, № 6, № 7 (додані позивачем до позовної заяви) ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не було нараховано кошти відповідно до ст. 106 КЗпП України за понадурочні роботи.

Враховуючи положення ст. 12 Закону України «Про оплату праці» не проведення позивачем оплати надурочних годин ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є недодержанням мінімальних гарантій в оплаті праці.

Також, в позовній заяві позивач стверджує про порушення відповідачем положень ст. 61 Конституції України, оскільки на його думку відповідач прийнявши постанову № ЧК-260/373/АВ/ІП/ТД/МГ-ФС-180 від 08.05.2018 та оскаржувану постанову № ЧК-260/373/АВЛП/ТД/МГ-ФС-181 від 08.05.2018 притягнув ФОП ОСОБА_1 двічі до відповідальності за порушення одних і тих самих вимог трудового законодавства.

Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Однак, оскільки постанова № ЧК-260/373/АВ/ІП/ТД/МГ-ФС-180 від 08.05.2018 винесена за порушення позивачем положень ч. 1 ст. 53, ч. 2 ст. 65, ст. 57, ч.1,2 ст. 115, ст. 142 КЗпП України, ст.ст. 24,30 Закону України «Про оплату праці», в той час як оскаржувана постанова № ЧК-260/373/АВЛП/ТД/МГ-ФС-181 від 08.05.2018 винесена за порушення ст. 106 КЗпП України, позивач безпідставно вважає про наявність підстав для застосування вищезазначених положень ст. 61 Конституції України.

Враховуючи зазначене, оскільки інспекційне відвідування позивача здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства. Твердження позивача про неправомірність дій посадових осіб Управління Держпраці у Черкаській області щодо винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами є безпідставними, оскільки посадові особи відповідача діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до суду апеляційної інстанції через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.М. Гарань

Рішення складене у повному обсязі 19.11.2018.