Справа № 804/8226/17
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

06 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/8226/17

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засідання Комар Н.В.,

за участі представника відповідача Борисової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Макіївський завод «Лазер» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року у справі №804/8226/17 (головуючий 1-ї інстанції Барановський Р.А., повний текст рішення складений 14 травня 2018 року в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду) за позовом Приватного акціонерного товариства «Макіївський завод «Лазер» до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і рішення щодо збільшення штрафної санкції по податковому повідомленню-рішенню,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 06.12.2017 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Західно-Донбаської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області № від 12.09.2017 року щодо збільшення грошового зобов'язання на 117000,00 грн. за основним платежем;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Західно-Донбаської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області № від 12.09.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання на 610707,00 грн. за основним платежем та 305353,50 грн. за штрафними санкціями;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо збільшення штрафної санкції по податковому повідомленню-рішенню Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 12.09.2017 року на 305353,50 грн..

В обгрунтування позову зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення про збільшення штрафної санкції до податкового повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. На думку позивача, викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу, не можуть свідчити про відсутність факту реального вчинення господарської операції та її не спрямованість на реальне настання наслідків, оскільки визначальною ознакою господарської операції є те, шо вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. При цьому наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки чи недоліки в їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника, які у даному випадку мали місце та не спростовані відповідачем. Крім того, позивач вважає, що чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед формуванням податкового кредиту.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судове рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Судом не взято до уваги, що наданими первинними документами підтверджується фактичний рух активів, зміни у капіталі платника податку та його зобов'язаннях за результатами господарської діяльності з ТОВ «Морфо Крона».

Відповідач подав до апеляційного суду відзив на скаргу позивача, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги відзиву на апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - Приватне акціонерне товариство «МЗ «Лазер» () є юридичною особою, перебуває на податковому обліку у контролюючих органах з 22.08.1995 року за №3, на момент виникнення спірних правовідносин перебуває на обліку у Західно-Донбаській ОДПІ.

Відповідачі - Західно-Донбаська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області є суб'єктами владних повноважень, які в даних правовідносинах реалізують надані їм Податковим кодексом України повноваження.

З наданого на вимоги апеляційного суду акту перевірки вбачається, що в період з 31.07.2017 року по 11.08.2017 року Західно-Донбаською ОДПІ проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ «МЗ «Лазер» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства по взаємовідносинах із ТОВ «МОРФО КРОНА» (стара назва ТОВ «Автокомплектсервіс» () за період з 01.11.2016 року по 30.11.2016 року, за результатами якої 18.08.2017 року складено акт перевірки №9353/04-6-14-19-14340684 ( а.с.24-34 т.2).

Згідно висновків акту перевірки контролюючим органом встановлено порушення підприємством:

- пунктів 44.1, 44.2 ст.44, п.134.1.1 п.134.1 ст. 134, ст.135 ПК України, пунктів 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІ від 16.07.1999 р. та пунктів 2.1, 2.2, 2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, в результаті чого платником занижено податок на прибуток на загальну суму 117000,00 гри.;

- п.44.1 ст.44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст.198 ПК України, пунктів 1,2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-Х1 від 16.07.1999 р. та пунктів 2.1, 2,2, 2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, в результаті чого за нижено податок на додану вартість на загальну суму 610707,00 грн..

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Дніпропетровській області 12.09.2017 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено грошові зобов'язання підприємства за платежем «Податок на прибуток приватних підприємств» (код платника 1102100) на загальну суму 146250,00 грн., в т.ч.: за основним платежем - 117000,00 грн., за штрафними санкціями - 29250,00 грн. (а.с.50-51 т.1);

- №, яким збільшено грошові зобов'язання підприємства за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» (код платежу 14010100) на загальну суму 916060,50 грн., в т.ч.: за основним платежем - 610707,00 грн., за штрафними санкціями - 305353,50 грн. (а.с.52-53 т.1).

Позивач в адміністративному порядку оскаржив до ДФС України вказані вище податкові повідомлення-рішення та за результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення за №27298/6/99-99-11-01-02-25 від 23.11.2017 року, яким скаргу задоволено частково, а саме: скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області № від 12.09.2017 року в частині донарахувань по операціях грошовими коштами на користь ТОВ «Морфо Крона», з податку на прибуток за 2016 року та не встановлено дебіторської заборгованості і у відповідній частині штрафні санкції з вказаного податку, в іншій частині оскаржувані податкові повідомлення-рішення - залишено без змін.

Спірні податкові повідомлення-рішення від 12.09.2017 року за № та № не є відкликаними в розумінні положень ст. 60 Податкового кодексу України.

Не погодившись із зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що із наданих позивачем до суду документів на підтвердження реальності вчинення господарської операції із ТОВ «Морфо Крона» (колишня назва ТОВ «Автокомплектсервіс») вбачається, що вони мають характер лише формально складених, але недостовірних документів, що виключає наявність правових підстав для включення відповідних сум до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, та не можуть вважатися належними доказами реального здійснення господарської операції. Отже, наявність у позивача первинних документів, виданих контрагентом, за умови факту нездійснення самої господарської операції не є достатніми доказами фактичного виконання розглядуваних поставок. Спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими контролюючим органом фактами фіктивної діяльності спірних постачальників, свідчить про безтоварність розглядуваних операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, апеляційний суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Позивачем порядок пизначення та проведення перевірки не оскаржується.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 14.1.181 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до приписів п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням чи виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку або придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм Податкового кодексу України, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Тобто, для підтвердження даних податкового обліку платника податку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України.

Згідно зі статтею ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом №996-ХІУ.

Судом першої інстанції встановлено, що у перевіряємий період в ході ПАТ «МЗ «Лазер» мав взаємовідносини з ТОВ «Морфо Крона» (стара назва ТОВ «Автокомплектсервіс»).

Так, між позивачем та ТОВ «Морфо Крона» (ТОВ «Автокомплектсервіс») 04.08.2016 року укладено договір поставки №04/08-16, згідно якого продавець - ТОВ «Автокомплектсервіс» (ТОВ «Морфо Крона») поставляє покупцю - ПАТ «МЗ «Лазер» товар, який визначено у специфікаціях. Якість товару, що постачається Продавцем, має відповідати ГОСТам, ТУ та іншим необхідним умовам. Продавець після передачі товару покупцеві або представнику передає оригінали нижчезазначених документів: рахунок-фактуру на товар, копію сертифіката якості, видаткову накладну. Датою поставки вважається дата, зазначена в накладній, виписаної Продавцем. Поставка товару виконується на умовах EXW Інкотермс 2010 - самовивіз. Приймання товару за кількістю, якістю та комплектності проводиться покупцем відповідно до Інструкції Держарбітражу П-6 і П-7. Дія договору: до 31.12.2017 року (а.с.25-26 т.1).

Згідно матеріалів справи поставки за вказаним договором відбувались в тому числі і в листопаді 2016 року, тобто у перевіряємий період.

На підтвердження вказаної господарської операції позивачем під час перевірки та до матеріалів справи надані наступні документи:

- податкові накладні (а.с.10-15 т.1);

- специфікації (а.с.27-30 т.1);

- видаткові накладні (а.с.31, 33, 35, 37 т.1);

- товарно-транспортні накладні (а.с.32, 34, 36, 38 т.1);

- витяг з єдиного реєстру податкових накладних (а.с.39 т.1);

- заявку на перевезення вантажу (а.с.40 т.1).

З аналізу та співставлення вказаних документів вбачається наявність істотних недоліків та розбіжностей.

Так, зокрема, дати перевезень ТМЦ не співпадають з даними видаткових накладних на вказані ТМЦ, а саме:

- ТТН №21/11-16 датована 21.11.2016 року, а видаткова накладна - 18.11.2016 року;

- ТТН №29/11-16 датована 29.11.2016 року, а видаткова накладна - 25.11.2016 року;

- ТТН №29/11-16 датована 29.11.2016 року, а видаткова накладна - 30.11.2016 року;

- ТТН №06/12-16 датована 06.12.2016 року, а видаткова накладна - 30.11.2016 року.

В матеріалах справи наявна заявка позивача на перевозку вантажу №15/21 від 18.11.2016 року, адресована СПД «ОСОБА_2.». Проте вказана заявка не містить відомостей щодо дат перевезення вантажу, переліку та кількості (маси) такого вантажу, пунктів призначення (навантаження та розвантаження), відомостей щодо договору на перевезення вантажу. Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів стосовно зазначених обставин, а також документів, щодо розрахунків у будь-який спосіб з контрагентом за поставлений товар, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Крім того, контролюючим органом в акті перевірки зазначено про наступні розбіжності в документах, наданих позивачем під час перевірки:

1) дата виписаної довіреності на довірену особу вантажоодержувача (згідно д аних журналу реєстрації довіреностей) не відповідає даті зазначеної в ТТН та даті виписки ТТН, зокрема:

- в ТТН №21/11-16 від 21.11.2016 року зазначена дата довіреності 12.11.2016 року, а зареєстрована довіреність на отримання товару в журналі тільки 12.12.2016 року під №178, виданою на ОСОБА_3, яка працює на ПАТ «МЗ «ЛАЗЕР» з 03.11.2016 року;

- в ТТН №06/12-16 від 06.12.2016 року зазначена дата довіреності 12.12.2016 року під № 179, виданою на ОСОБА_3, а ТТН виписана лише 06.12.2016 року, однак зазначену у ТТН дата даної довіреності визначена пізніше, ніж дата складання ТТН;

- в ТТН №29/11-16 від 29.11.2016 року зазначена довіреність від 18.11.2016 року під №154, виданою на ОСОБА_3, яка зареєстрована в журналі терміном дії до 27.11.2016 року, а ТТН виписана тільки 29.11.2016 року.

2) у ТТН №29/11-16 від 29.11.2016 року відсутні дані довіреної особи вантажоодержувача, що підтверджено записам в журналі реєстрації довіреностей.

3) у розділі «Вантажно-розвантажувальні операції» ТТН не зазначено жодного запису в даних графах.

Вказані обставини позивачем ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції не спростовані, доказів щодо відсутності порушень та розбіжностей у вказаних документах не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Крім того, під час перевірки та до матеріалів справи позивачем надано договір зберігання №63, укладений 15.01.2016 року між ТОВ «ДОНБАСЬКА ІНДУСТРІАЛЬНА КОМПАНІЯ» () (зберігач) та ПАТ «МЗ «Лазер» (підприємство) (а.с.41 т.1).

Предметом договору є передача на зберігання ТОВ «ДОНБАСЬКА ІНДУСТРІАЛЬНА КОМПАНІЇ» продукції позивача. Дія договору: до 31.12.2017 року.

Колегія суддів звертає увагу, що вказаний договір не містить ані адреси об'єктів, де буде зберігатись продукція (товар), їх площа та умови зберігання, ані наіменування продукції (товару), ані будь-яких відомостей приналежності ТОВ «ДОНБАСЬКА ІНДУСТРІАЛЬНА КОМПАНІЇ» об'єктів де буде зберігатись продукція (товар).

Крім того, вказаний договір не містить умов щодо оплати вказаної послуги зберігання та способу розрахунків між сторонами.

Вказані недоліки позивачем під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції не усунуті.

Крім того, контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що при дослідженні під час перевірки питання складського обліку ТМЦ, позивачем були надані прибуткові ордера за типовою формою №М-4 для оприбуткування товару на склад.

Прибуткові ордера за типовою формою № М-4, затверджені наказом Міністерства статистики України №193 від 21.06.1996 року, складаються матеріально відповідальною особою в одному - двох екземплярах у день прибуття цінностей на склад.

Натомість, надані позивачем до перевірки прибуткові ордера містили недоліки, оскільки не були складені по затвердженій формі.

Крім того, податковий орган встановив, що дати виписки прибуткових ордерів не співпадають з датою прибуття товару на склад згідно ТТН, а саме:

- прибутковий ордер датований 18.11.2016 року, а ТТН №21/11-16 складена 21.11.2016 року;

- прибутковий ордер датований 25.11.2016 року, а ТТН №29/11-16 складена 29.11.2016 року;

- прибутковий ордер датований 30.11.2016 року, а ТТН №06/12-16 складена 06.12.2016 року;

- прибутковий ордер датований 30.11.2016 року, а ТТН № 29/11-16 складена 29.11.2016 року.

З наведеного вбачається, що продукція (товар) прибував на зберігання не в день його транспортування, при цьому в більшості разів - раніше його транспортування, що не є логічним.

Апелянтом вказані обставини не спростовані, доказів протилежного ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Крім того, згідно акту перевірки за інформаційними баз даних Державної фіскальної служби України та в ході аналізу податкової звітності встановлено, що ТОВ «Морфо Крона» () (ТОВ «Автокомплектсервіс») декларація з податку на прибуток за 2016 рік даним взагалі не подавалась, що, на думку податкового органу, свідчить про відсутність наміру отримання доходу, та здійснення лише документального оформлення господарських операцій, в тому числі з ПАТ «МЗ «Лазер» в листопаді 2016 року, які не здійснювались.

Остання звітність з податку на додану вартість подано ТОВ «Морфо Крона» (ТОВ «Автокомплектсервіс») за листопад 2016 року (перевірений період), у якій задекларована сума ПДВ по розрахункам з бюджетом за листопад 2016 року в розмірі від'ємного значення 122357 грн.. Згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) та звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів ДФС (форма Д4) кількість працюючих встановити неможливо, оскільки податковий розрахунок за 4 квартал 2016 року та звіт за листопад 2016 року даним підприємством не подано. Згідно Єдиного реєстру податкових накладних контролюючим органом встановлено невідповідність номенклатури придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг) ТОВ «Морфо Крона» (ТОВ «Автокомплектсервіс»)за період з 01.11.2016 року по 30.11.2016 року.

Вказані обставини позивачем не заперечувались та не спростовані.

Наведеними вище обставинами, в тому числі щодо відсутності первинної документації та невідповідності наданих до перевірки документів вимогам статті 9 Закону №996, підтверджуються висновки контролюючого органу про відсутність зв'язку понесених ПАТ «МЗ «Лазер» витрат з господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, надані позивачем під час перевірки та до матеріалів справи документи, втрачають силу первинних документів, не можуть слугувати належним підтвердженням права позивача на формування податкової звітності за наслідками господарських операцій, оскільки вказані операції не породжують наслідків, ними обумовлених.

Відсутність первинних документів, як і протиріччя в наданих документіах не дають змогу ідентифікувати та підтвердити постачання товарів/послуг, та як наслідок підтвердити факт того, що зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна була складена на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс), у тому числі відповідність внесених до податкової накладної відомостей/даних складеним на момент проведення операції постачання товарів/послуг первинним документам.

Таким чином, відсутність доказів реального вчинення господарських операцій виключає правомірність визначення платником податкового кредиту за такими операціями, не зважаючи на наявність у нього податкових накладних, що за формою відповідають вимогам чинного законодавства, а також доказів сплати продавцю вартості товару з ПДВ.

Отже, наявність у позивача первинних документів, виданих контрагентом, за умови факту нездійснення самої господарської операції не є достатніми доказами фактичного виконання поставки ТМЦ. Спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, шо свідчить про безтоварність розглядуваних операцій та виключає правомірність їх відображення у податковому обліку позивача.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність прийняття податкових повідмлень-рішень № та № від 12.09.2017 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Макіївський завод «Лазер» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року у справі №804/8226/17 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року у справі №804/8226/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак