Справа № 822/1840/18
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1840/18

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

16 листопада 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року (головуючий суддя Шевчук О.П.) у справі №822/1840/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комісія щодо розгляду заяв учасників бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції та потребують поліпшення житлових умов про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Хмельницької міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Комісії щодо розгляду заяв учасників бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції та потребують поліпшення житлових умов (далі - Комісія), про виплату грошової компенсації, в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії щодо розгляду заяв учасників бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції та потребують поліпшення житлових умов про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення виконавчого комітету Хмельницької міської про відмову йому у грошовій компенсації за належне для отримання житло;

- зобов'язати виконавчий комітет Хмельницької міської ради в особі Комісії щодо розгляду заяв учасників бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції та потребують поліпшення житлових умов про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення виконавчого комітету Хмельницької міської ради прийняти рішення та виплатити йому грошову компенсацію за належне для отримання житлове приміщення відповідно до норм Житлового кодексу Української РСР, Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, розрахунку встановленого пунктом 17 Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення учасникам бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції та потребують поліпшення житлових умов, затвердженого рішенням сімнадцятої сесії Хмельницької міської ради № 74 від 20.09.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність відмови відповідача у задоволенні його заяви про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, поданої ним як учасником бойових дій, що приймав участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької області, перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті з 13 листопада 2008 року на загальній черзі та на пільговій першочерговій з 23.04.2015 року, та внесений до відповідного списку, сформованого для виплати вказаної компенсації, у відповідності до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на допущенні порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року скасувати, ухваливши нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, мотивуючи доводи апеляційної скарги, позивач, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, зазначив про відсутність належного дослідження судом першої інстанції всіх доказів та обставин у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду за допомогою засобів поштового зв'язку, відповідач заперечив обгрунтованість вимог апеляційної скарги позивача з огляду на законодавчо встановлену перевагу у наданні житла учасникам бойових дій, які стали інвалідами війни та мають право на першочергове забезпечення житлом протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, перед учасниками бойових дій, які мають право лише на першочергове забезпечення житловою площею без встановлення терміну забезпечення їх житлом.

Щодо вимог позивача про необхідність проведення Комісією перевірки законності видачі посвідчень інвалідів війни, факту здійснення оплати за орендоване житло особами та законності інших документів, які були подані Комісії для розгляду питання про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, то відповідач зазначає про їх безпідставність оскільки Комісія щодо розгляду заяв учасників бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції та потребують поліпшення житлових умов про виплату грошової компенсації відповідними повноваженнями в даній сфері не наділена.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, ОСОБА_2 має статус "учасника бойових дій", що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 від 26.01.2015 року та рішенням міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 18.12.2014 року № 12/ІІІ/1875.

Відповідно до копії паспорта громадянина України, позивач зареєстрований у АДРЕСА_1, в той час, як зі змісту позовної заяви судом встановлено, що він проживає в приміщенні за адресою: АДРЕСА_2, яке винаймає відповідно до рішення виконавчого комітету від 26.02.2015 року № 137 "Про продовження строку найму приміщень в будівлі по АДРЕСА_2".

Згідно довідки відділу обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 1013-11 від 09.11.2017 року ОСОБА_3 перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті на загальній черзі з 13.11.2008 року за №8795, а з 23.04.2015 року на пільговій першочерговій черзі за №3254, як учасник бойових дій, зі складом сім'ї два чоловіка.

Рішенням Хмельницької міської ради від 20.09.2017 року № 74 затверджено Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення учасникам бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції та потребують поліпшення житлових умов.

Для виплати відповідної компенсації відповідачем сформовано списки учасників бойових дій, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції та перебувають на квартирному обліку при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради. Станом на 26.04.2018 року позивач перебував у вказаному списку другим на черзі.

Листом від 30.11.2017 року №02.11-1712 відповідачем було повідомлено позивача, що на засіданні Комісії прийнято рішення про надання в першу чергу грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення інвалідам ІІІ групи, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку.

Також, позивачу пояснено, що у зв'язку з обмеженим фінансуванням, питання щодо надання або відмови у надані йому грошової компенсації за належне для отримання житло буде вирішуватись після забезпечення житлом в порядку черговості учасників у антитерористичній операції (інвалідів ІІІ - групи) в межах виділених асигнувань з міського бюджету у 2017 році.

Позивач не погоджуючись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що рішення відповідача прийняте на підставі норм чинного законодавства України і на даний час є реалізованим. Позивачу ж, фактично не було відмовлено в реалізації його права на грошову компенсація за належні для отримання жилі приміщення, а лише відкладено розгляд даного питання до виділення додаткових бюджетних асигнувань на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками окружного суду, виходячи з наступного.

Наведені в апеляційній скарзі доводи скаржника зводяться до того, що Комісія щодо розгляду заяв учасників бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції та потребують поліпшення житлових умов про виплату грошової компенсації діяла протиправно, приймаючи рішення про надання грошової компенсації не відповідно до сформованої черги, а вибірково.

Судова колегія звертає увагу, що зазначені аргументи повністю дублюють позицію позивача, викладену в позовній заяві, та в даному випадку були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, визначений в Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ).

Відповідно до ст.12 Закону №3551-ХІІ, учасники бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції, (далі - учасники бойових дій), мають право на першочергове забезпечення житловою площею.

Умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення учасникам бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції, перебувають на обліку у виконавчому комітеті як такі, що потребують поліпшення житлових умов (далі - грошова компенсація) відповідно до норм Житлового кодексу Української РСР (далі - квартирний облік) та на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр) визначає Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення учасникам бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції та потребують поліпшення житлових умов, затверджений рішенням Хмельницької міської ради від 20.09.2017 № 74 (далі - Порядок №74).

Відповідно до п.2 Порядку №74, право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають учасники бойових дій, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, визначені пунктами 19, 20 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", місце проживання яких зареєстровано у місті Хмельницькому і які потребують поліпшення житлових умов відповідно до норм Житлового кодексу Української РСР, та члени їх сімей, які проживають та перебувають разом з ними на квартирному обліку при виконавчому комітеті (далі - учасники АТО та члени їх сімей).

Пунктом 3 Порядку №74 передбачено, що грошова компенсація учасникам АТО виплачується за рахунок коштів міського бюджету, головним розпорядником яких є управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради.

Відповідно до п.4-6 Порядку №74, для розгляду заяв учасників АТО про виплату грошової компенсації створюється комісія, склад якої затверджується рішенням міської ради (далі - Комісія).

До повноважень комісії належить: перевірка наявності у заявника статусу учасника АТО; перевірка складу сім'ї учасника АТО; перевірка наявності документів про взяття на квартирний облік заявника як особи, що потребує поліпшення житлових умов та членів сім'ї; перевірка факту спільного проживання членів сім'ї учасника АТО; визначення розміру грошової компенсації заявнику; прийняття рішення про призначення або відмову в призначенні грошової компенсації заявнику.

Постановою Кабінету Міністрів України № 719 від 19.10.2016 затверджений Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей.

Водночас, дія вказаного Порядку поширюється на дві категорії осіб: на сім'ї загиблих учасників бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції, та осіб з інвалідністю І - II груп, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем з метою дотримання принципу соціальної рівності при забезпеченні житлом інших категорій учасників бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції та потребують поліпшення житлових умов, і на яких не розповсюджується дія Постанови Кабінету Міністрів України № 719 від 19.10.2016, на розгляд Комісії, яке відбулось 22.11.2017 року, виносилися звернення всіх категорій учасників бойових дій, за виключенням сімей загиблих учасників бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції, та осіб з інвалідністю І - II груп, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

При розгляді зазначених документів Комісією також враховувалися вимоги Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо черговості забезпечення житлом різних категорій учасників бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції.

У відповідності до протоколу №3 засідання Комісії щодо розгляду заяв учасників бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції та потребують поліпшення житлових умов про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення від 22.11.2017 року на розгляд надійшло 10 заяв від учасників бойових дій та від інвалідів війни.

Факт належного повідомлення всіх заявників у відповідності до вимог пункту 12 Порядку № 74 встановлений судом першої інстанції та не спростований апелянтом.

В подальшому, у зв'язку з обмеженим фінансуванням, комісією було прийнято рішення про розгляд в першу чергу заяв учасників бойових дій, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції (інвалідів війни).

На підставі належних доказів, які містяться в матеріалах справи (заяв, довідок, посвідчень інвалідів війни, протоколів, та витягів з рішень) суд першої інстанції встановив, що з поданих заяв 4 заяви подано учасниками бойових дій, які стали особами з інвалідністю III групи внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, а саме : громадянами - ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8) Вказані заяви розглянуто комісією в першу чергу та в результаті розгляду по трьох особах було прийнято рішення про призначення компенсації за належні для отримання жилі приміщення, а саме: ОСОБА_8 - у розмірі 350931 ґрн., ОСОБА_5 - у розмірі 643314,80 грн., ОСОБА_6 - у розмірі 350931 грн.

Рішенням Комісії, за наслідком розгляду вищезгаданих заяв встановлено перевагу у наданні житла учасникам бойових дій, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, тобто інвалідам війни, які мають право на позачергове забезпечення житлом протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, перед учасниками бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції, які мають право лише на першочергове забезпечення житловою площею без встановлення терміну забезпечення їх житлом.

В даному випадку, надаючи правову оцінку вказаному, судова колегія не вбачає жодних порушень в діях Комісії, оскільки законодавець положеннями ст.13 Закону №3551-ХІІ встановив перевагу у наданні житла учасникам бойових дій, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, тобто інвалідам війни, які мають право на позачергове забезпечення житлом протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, перед учасниками бойових дій, які брали безпосередню участь у антитерористичній операції, які мають право лише на першочергове забезпечення житловою площею без встановлення терміну забезпечення їх житлом.

При цьому, у зв'язку з обмеженим фінансуванням розгляд заяв інших осіб, зокрема ОСОБА_2, вирішено відкласти до вирішення питання про виділення додаткових бюджетних асигнувань на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення.

Таким чином, судова колегія підсумовуючи викладене, доходить до переконання, що відповідач в даному випадку жодних дій всупереч нормам чинного законодавства України не вчини, до того ж, прийняте та оскаржене в межах даної справи рішення є реалізованим, оскільки на його виконання з міського бюджету вищевказаним особам була нарахована та виплачена грошова компенсація за належні для отримання жилі приміщення, що підтверджується довідкою управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради.

Водночас, слід звернути увагу, що позивачу не було відмовлено в задоволенні поданої ним заяви, а відкладено розгляд питання про реалізацію позивачем наданого йому права на отримання відповідної компенсації до вирішення питання про виділення додаткових бюджетних асигнувань на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення.

Відповідно до ст. 17 Закону №3551 визначено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Відповідно до статті 95 Конституції України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно законом про Державний бюджет України.

Частина шоста статті 116 Конституції України передбачає, що Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання.

Відповідно до статей 7, 12 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Зміни розмірів, мети та обмеження в часі бюджетних призначень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, здійснюються лише за наявності у законі про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет) відповідного положення. Усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 23 Бюджетного кодексу України забороняється без внесення змін до Закону про Держбюджет збільшення бюджетних призначень за загальним та спеціальними фондами державного бюджету на оплату праці працівників бюджетних установ за рахунок зменшення інших видатків.

Крім того, пунктом 1 статті 48 Бюджетного кодексу України встановлено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Відповідно пункт 26 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України норми і положення статей 12-16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Водночас, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави Україна та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 рроку зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У додатку № 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» передбачена субвенція з державного бюджету України місцевому бюджету на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей загиблих осіб, визначених абзацами 5-8 пункту 1 статті 10, а також для осіб з інвалідністю І-ІІ групи, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, які втратили функціональні можливості нижніх кінцівок, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, та потребують поліпшення житлових умов.

Субвенції, згідно визначень Бюджетного кодексу України, - це міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

Крім того, статтями 9, 40, 43 Житлового кодексу Української РСР, якими визначено право громадян на отримання житла у безстрокове користування або на одержання, за їх бажанням, грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативах, у порядку черговості.

Черговість надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством України, а крім того, статтею 48-1 Житлового кодексу Української РСР визначено, що порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» норми та положення статей 1,9,40, 48-1 Житлового кодексу Української РСР застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Крім того, чинною є постанова Кабінету Міністрів України № 728 від 02 вересня 2015 року «Деякі питання забезпечення житлом військовослужбовців та інших громадян», якою також затверджено Порядок визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

Надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення здійснюється у межах коштів, що передбачаються у державному бюджеті для виконання Комплексної програми забезпечення житлом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби та членів їх сімей, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 1999 року № 2166, а саме за рахунок і у межах видатків, визначених її виконавцям - міністерствам та іншим центральним органами виконавчої влади у Державному бюджеті України на відповідний рік, та інших джерел.

У Додатку № 3 до Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік" передбачені видатки, зокрема Міністерству оборони України, на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України.

Отже, підсумовуючи все вищевикладене, судовою колегією до того ж, враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

В даному випадку, доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження. В порушення вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтувались його вимоги, разом з цим відповідач надав докази правомірності та обґрунтованості своїх дій.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову. Натомість оскаржувана постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 листопада 2018 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.