Справа № 750/1800/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2018 року

Київ

справа №750/1800/17

провадження №К/9901/34438/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянув у письмовому провадженні в касаційній інстанції адміністративну справу № 750/1800/17

за позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про зобов'язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2017 року (суддя Супрун О.П.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року (судді Шелест С.Б., Пилипенко О.Є., Чаку Є.В.),

І. Суть спору

1. У лютому 2017 року Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України (далі - Управління ПФУ) звернулося до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ), в якому просило зобов'язати завершити виконавче провадження № 53333522 від 02 лютого 2017 року на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та скасувати пункт 3 постанови ВП № 53333522 від 01 лютого 2017 року щодо стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 12800 грн. на підставі пункту 9 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що судове рішення, на виконання якого Деснянський районний суд м. Чернігова видав виконавчий лист у справі № 750/1800/17, Управління ПФУ виконало до того, як державний виконавець ухвалив постанову про відкриття виконавчого провадження, що відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 27 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) є підставою для того, щоби не стягувати виконавчий збір. Крім того, позивач зазначив, що позаяк судове рішення виконано в повному обсязі, виконавче провадження потрібно закрити відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. Постановою від 02 лютого 2017 року старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ відкрив виконавче провадження № 53333522 за виконавчим листом № 750/9110/16-а від 30 січня 2017 року, який видав Деснянський районний суд м. Чернігова, про зобов'язання Управління ПФУ здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям, відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» у розмірі 90 % від місячного (чинного) заробітку, починаючи з 01 жовтня 2016 року на підставі довідки Чернігівської обласної державної адміністрації № 01-38/4182 від 23 серпня 2016 року.

4. У пункті 3 вказаної постанови зазначено про стягнення з Управління ПФУ (боржника у виконавчому провадженні) виконавчого збору в розмірі 12800,00 грн.

5. Листом від 14 лютого 2017 року № 4926/06 позивач повідомив державного виконавця про добровільне виконання рішення суду ще до відкриття виконавчого провадження № 53333522. До листа його автор долучив копію розпорядження від 19 січня 2017 року № 168198.

6. Після того, 16 лютого 2017 року, Управління ПФУ звернулося з цим позовом до суду.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

7. Деснянський районний суд міста Чернігова постановою від 14 квітня 2017 року відмовив у задоволенні позову.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 06 червня 2017 року залишив постанову суду першої інстанції без змін.

8. При прийнятті таких рішень суди попередніх інстанцій керувалися тим, що державний виконавець правомірно ухвалив постанову про відкриття виконавчого провадження і мотиви, які навів позивач, не доводять того, що за встановлених обставин він мав діяти інакше. Окрім того, суди звернули увагу, що на дату звернення з цим позовом до суду відповідачу ще не було відомо про виконання судового рішення (за яким розпочато виконавче провадження), що на думку судів свідчить про передчасність і необґрунтованість вимог позивача стосовно ухвалення постанови про закінчення виконавчого провадження.

IV. Касаційне оскарження

9. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

10. Касаційну скаргу обґрунтовує, зокрема, тим, що суди не надали належної правової оцінки усім обставинам цієї справи, зокрема залишили поза увагою те, що судове рішення, на виконання якого розпочато виконавче провадження, Управління ПФУ виконало до відкриття виконавчого провадження, що звільняє його (боржника у виконавчому провадженні) від сплати виконавчого збору.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

11. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

13. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

14. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

15. Відповідно до частини п'ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

16. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

17. За частинами першою, третьою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

18. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

19. За частиною дев'ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

20. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

21. Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: &?а;…&? ; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; &?о;…&? ;.

VI. Позиція Верховного Суду

22. Предметом оскарження в цій справі є постанова державного виконавця від 02 лютого 2017 року про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2017 року № 750/9110/16-а, виданого на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

23. З огляду на вимоги статті 27 Закону №1404-VIII при відкритті виконавчого провадження державний виконавець зобов'язаний вирішити питання про стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли такий збір не стягується).

24. Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що отримавши виконавчий документ, який підлягає примусовому виконанню і за яким немає визначених законом підстав не стягувати судового збору, державний виконавець зобов'язаний вирішити в постанові про відкриття виконавчого провадження, окрім іншого, питання про стягнення цього виконавчого збору.

25. На дату ухвалення спірної постанови від 02 лютого 2017 року державному виконавцю не могло бути відомо про те, чи виконано судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, як і не було обов'язку з'ясовувати це питання. Тож якщо при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було визначених законом підстав прийняти інше рішення, аніж ухвалити постанову про відкриття виконавчого провадження за згаданим виконавчим документом, який йому надійшов для примусового виконання, то одночасно з відкриттям він правомірно визначив суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.

26. З огляду на доводи позивача, останній помилково трактує, що в рамках виконавчого провадження № 53333522 здійснюватиметься стягнення виконавчого збору за примусове виконання виконавчого листа суду від 30 січня 2017 року у справі № 750/9110/16-а. Слід зазначити, що виконавчий збір державний виконавець стягує в рамках іншого виконавчого провадження (про стягнення виконавчого збору), що не є предметом спору в цій справі.

27. З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій в цій справі є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

28. Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

29. З урахуванням вимог статті 350 КАС касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

30. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення.

2. Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець