Справа № 826/7054/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Київ №826/7054/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Ганечко О.М.,

Сорочка Є.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузик М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2018 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, суддя Келеберда В.І.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження в частині, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, в якій (з урахуванням заяви про зміну предмету та підстав позову) просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Солом'янської РДА у м. Києві від 03 березня 2018 року № 149 «Про прийняття громадян на квартирний облік для надання жилого приміщення, внесення змін до облікових справ та зняття з квартирного обліку» в частині відмови йому у забезпеченні житлом та зобов'язати відповідача поставити ОСОБА_2. на квартирний облік за списком позачерговиків, як особу, яка потребує отримання житла на пільгових умовах (учасник антитерористичної операції, інвалід війни другої групи).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2018 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач штучно своїх житлових умов не погіршував, є особою з другою групою інвалідності, тобто особою, яка має першочергове право на отримання житла, учасником АТО, проживає в однокімнатній квартирі свого друга - ОСОБА_3 та свого власного житла не має, у зв'язку з чим вважає, що у відповідача були відсутні підстави для відмови йому у прийнятті на квартирний облік.

20.09.2018 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому, вказуючи що до 01 лютого 2018 року позивач був зареєстрований у двокімнатній квартирі у м. Києві, житловою площею 42 кв.м., у якій на даний час зареєстрована лише його матір, тому, виходячи з розміру житлової площі позивач не мав права на зарахування його на квартирний облік, проте з 01 лютого 2018 року зареєструвався в однокімнатну квартиру у м. Києві, де крім нього зареєстровано ще 79 осіб (родинні відносини не встановлені), у зв'язку з чим встановлені обставини свідчили про вчинення позивачем дій, спрямованих на штучне погіршення житлових умов, у зв'язку з чим і було прийнято оскаржуване розпорядження, відтак, вказуючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22 лютого 2018 року позивач звернувся до Солом'янської РДА у м. Києві із заявою про зарахування до квартирного обліку за місцем реєстрації, як особа, що потребує забезпечення житлом (а.с.115-116).

Розпорядженням № 149 від 03 березня 2018 року Солом'янська районна у м. Києві державна адміністрація відмовила позивачу у прийнятті на квартирний облік, пунктів 13,15,17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради УРСР Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, зокрема, відповідно до п. 17 громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), квартири, а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів, не беруться на квартирний облік протягом п'яти років з моменту погіршення житлових умов.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову у у прийнятті на квартирний облік, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що, оскільки позивач самостійно та свідомо знявся з реєстрації у двокімнатній квартирі, площа якої відповідає передбаченим нормам по місту Києву на одну особу, у зв'язку з чим вважався таким, що забезпечений житлом, а після 01 лютого 2018 року зареєструвався в іншій квартирі, значно меншої площі, погіршивши свої житлові умови, відповідачем правомірно відмовлено йому у зарахуванні на квартирний облік.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянами, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно ст. 31 Житлового кодексу УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування житлового приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Статтею 39 Житлового кодексу УРСР передбачено, що громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної у місті, селищної, сільської ради народних депутатів за участі громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.

Відповідно до статті 34 Житлового кодексу УРСР та підпункту 1 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради УРСР Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила №470) потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановленому Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою профспілок.

Підпунктом 3 цього пункту Правил №470 передбачено, що особи, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї можуть бути віднесені до переліку потребуючих поліпшення житлових умов громадян.

Згідно пункту 15 Правил №470 на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані к даному населеному пункті. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і прописані у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків).

Як зазначає позивач в апеляційній скарзі, саме на підставі пунктів 13 та 15 Правил № 470 він звернувся до відповідача із заявою про зарахування до квартирного обліку.

Пунктом 14 Правил №470 передбачено, що тими, що потребують поліпшення житлових умов, визначаються також громадяни, які проживають у комунальних чи невпорядкованих стосовно умов даного населеного пункту квартирах, особи, які належать до інвалідів війни; особи, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Герої Радянського Союзу, Герої Соціалістичної праці, особи, нагороджені орденами Слави, Трудової Слави, За службу Батьківщині у Збройних Силах СРСР» усіх трьох ступенів; учасники бойових дій та учасники війни; працівники, які тривалий час сумлінно пропрацювали на одному підприємстві, в установі, організації.

Позивач в апеляційній скарзі стверджує, що відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» підпадає під категорію осіб, які потребують поліпшення житлових умов та першочергового одержання житла як учасник бойових дій, ветеран війни - інвалід війни другої групи, а також особа, яка хворіє на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, перелічених у списку захворювань, а також особа, яка брала участь у бойових операціях, інвалід другої групи з числа військовослужбовців.

За статтею 46 ЖК громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Частиною першою цієї статті визначено перелік осіб, яким жилі приміщення надаються поза чергою:

- інвалідам Великої Вітчизняної війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права інвалідів Великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків;

- громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання;

- особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість;

- дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім'ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, у разі неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення;

- дітям-інвалідам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які проживають у сім'ях піклувальників, прийомних сім'ях, дитячих будинках сімейного типу, державних або інших соціальних установах, після досягнення повноліття, у разі якщо за висновком медико-соціальної експертизи вони можуть здійснювати самообслуговування і вести самостійний спосіб життя;

- сім'ям, які мають п'ятьох і більше дітей, та у разі народження у однієї жінки одночасно трьох і більше дітей;

- особам, обраним на виборну посаду, коли це зв'язано з переїздом в іншу місцевість;

- членам сім'ї народного депутата України у разі його смерті в період виконання депутатських обов'язків у Верховній Раді України на постійній основі;

- працівникам протитуберкульозних закладів у разі виникнення професійного захворювання на туберкульоз.

Згідно з частиною другою зазначеної статті поза чергою жиле приміщення може надаватися також в інших випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Разом з тим розпорядженням № 149 від 03 березня 2018 року Солом'янська районна у м. Києві державна адміністрація відмовила позивачу у прийнятті на квартирний облік, посилаючись у тому числі на пункт 17 Правил №470, відповідно до якого громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), квартири, а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів, не беруться на квартирний облік протягом п'яти років з моменту погіршення житлових умов.

Слід також враховувати, що законодавець наголошує не лише на погіршенні житлових умов, але і про штучний характер такого погіршення. Тобто, маються на увазі свідомі, умисні дії, спеціально спрямовані на створення в обхід закону, права на одержання житла в будинках державного і громадського житлового фонду.

Так, пунктами 2 та 5 постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів і Президії Київської міської ради профспілок від 30 квітня 1991 року №234 встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які мають житлову площу до 7,5 кв.м. Середній рівень забезпеченості громадян у місті Києві жилою площею встановлено у розмірі 9 кв.м. на одну особу.

Як встановлено колегією суддів з матеріалів справи, до 01 лютого 2018 року позивач був зареєстрований у двокімнатній квартирі, житловою площею 26,6 кв.м. по АДРЕСА_5, у якій, окрім позивача зареєстрована ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.75).

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва позивач з 01 лютого 2018 року зареєстрований в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, жилою площею 15,6 кв.м., у якій крім нього зареєстровано ще 79 осіб (родинні відносини позивача з якими не встановлено) (а.с.72-74).

Щодо пояснень позивача, що власником зазначеного житла АДРЕСА_2 є його знайомий ОСОБА_3, який, підтримуючи позивача, надав йому можливість зареєструватися та проживати в даній квартирі, оскільки за попереднім місцем реєстрації - АДРЕСА_3 позивач проживав разом з батьками, з якими посварився та розірвав стосунки, у зв'язку чим був вимушений знятися з реєстрації та шукати інше житло, то такі доводи суперечать обставинам справи, зокрема, наявним в матеріалах справи договором суборенди частини житлового приміщення №137 від 01.02.2018, відповідно до умов якого ТОВ «Гіларі Трейд» передало ОСОБА_2 у строкове платне користування частини житлового приміщення що знаходиться за адресою АДРЕСА_4; розмір орендної плати за користування приміщенням на строк за 6 місяців становить 3000 грн. З наведеного вбачається, що ОСОБА_2 винаймає частину приміщення саме у ТОВ «Гіларі Трейд» (за договором суборенди), яке, в свою чергу орендує вказане приміщення у власника - ОСОБА_3 (а.с.134, договір оренди №7 від 18.12.2017 (а.с.125)

Отже, враховуючи те, що позивач самостійно та свідомо знявся з реєстрації у двокімнатній квартирі, площа якої відповідає передбаченим нормам по місту Києву на одну особу, у зв'язку з чим вважався таким, що забезпечений житлом, а після 01 лютого 2018 року зареєструвався в іншій квартирі, значно меншої площі, погіршивши свої житлові умови, колегія суддів розцінює такі дії як штучні, що спеціально спрямовані на створення права на одержання житла.

З матеріалів справи, зокрема з відзиву на апеляційну скаргу, судом встановлено, що окрім зазначеного, відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 19.10.2016 №719, однією з підстав для отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, є перебування на квартирному обліку, відтак, такі дії позивача зводяться до того, що такий штучно, шляхом зняття з попереднього місця реєстрації, яке не передбачало права на взяття позивача на квартирний обік, створив умови для отримання житла / компенсації за ненадане житло, і такі доводи відповідача суд бере до уваги, оскільки позивачем такі жодним чином не спростовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи із завдань адміністративного судочинства, яким є Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, в даному випадку, суд апеляційної інстанції вважає, що за цих обставин, що склалися, беручи до уваги дії позивача, спрямовані не на забезпечення його житлом, а виключно для створення умов, за яких держава, в особі уповноважених органів в подальшому мала б в подальшому виплатити йому компенсацію за незабезпечення житлом, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем прийнято правомірне рішення.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

За таких обставин колегія суддів не вбачає протиправності та підстав для скасування оскаржуваного розпорядження відповідача від 03 березня 2018 року в частині, що стосується позивача.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2018 року.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.М. Ганечко

Є.О. Сорочко