Справа № 805/2103/18-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2018 року справа №805/2103/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Ястребової Л.В., суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2018 року (складене в повному обсязі 06 липня 2018 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 805/2103/18-а (суддя в І інстанції Мозговая Н.А.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення суми,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання незаконною бездіяльність щодо невиплати грошової винагороди за участь у проведенні АТО за січень 2016 року, зобов`язання нарахувати грошову винагороду за участь у проведенні АТО за період з 01.01.2016 року по 21.01.2016 року в повному обсязі відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького склад в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій», стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 невиплаченої частини грошової винагороди за участь у проведенні АТО за січень 2016 року в сумі 2819,51 грн. (арк.справи 3-7).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що брав участь у проведенні антитерористичної операції, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції та посвідченням № НОМЕР_2 серія УБД. На підставі цього та у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» позивач має право на винагороду у відсотках місячного грошового забезпечення. Зазначає, що при нарахуванні грошового забезпечення сума недоплати складає 2819,51 грн. Вважає, що відповідач таким чином порушує його право на отримання грошового забезпечення у повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2018 року у справі № 805/2103/18-а адміністративний позов було задоволено частково, внаслідок чого: визнано незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошової винагороди за участь у проведенні АТО за січень 2016 року; зобов`язано нарахувати та виплатити грошову винагороду за участь у проведенні АТО за період з 01.01.2016 року по 21.01.2016 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького склад в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій»; в іншій частині позовних вимог відмовлено (арк.справи 93-96).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (арк.справи 100-106).

На обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що вимоги позивача суперечать чинному законодавству та не підлягають задоволенню, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій», яку бере до уваги позивач, втратила чинність. Разом з тим, наказ Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичної операції, інших заходах в умовах особливого періоду» від 10.02.2016 № 67 тільки набував законної сили, тому належні правові підстави для нарахування позивачу грошової винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції (далі АТО) відсутні. Крім того, зазначав, що грошова винагорода за безпосередню участь в АТО обґрунтовано та законно була нарахована позивачу на підставі та в порядку постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» від 20 січня 2016 року № 18 у межах бюджетних асигнувань, які були начисленні на відповідні рахунки військової частини. Крім того, зазначав, що позивачем пропущений встановлений шестимісячний строк для звернення до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів відповідно до вимог глави 6 КАС України. Разом з тим, клопотання про поновлення процесуальних строків позивачем до суду не надано.

06 листопада 2018 року на адресу Першого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_4 .

Згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої майору ОСОБА_1 , підтверджено те, що він дійсно в період, зокрема, з 16.05.2015 року по 21.03.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі (районах) проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях на підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 16.05.2015 року № 109.

Наказом командира військової частини польова пошта В 4745 № 405 від 17.03.2016 року про виплату військовослужбовцям винагороди за безпосередню участь в АТО за січень 2016 року відповідно до вимог постанови № 18 від 20 січня 2016 року «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» проведено відповідні розрахунки та виплачено надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 1200 гривень із розрахунку кількості діб участі в АТО, зокрема майору ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року.

На адвокатський запит представника позивача Військовою частиною НОМЕР_1 від 21.06.2017 року № 369/ФС повідомлено про те, що, зокрема, винагорода за безпосередню участь в АТО ОСОБА_1 за січень 2016 року була нарахована згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про виплату військовослужбовцям винагороди за безпосередню участь в АТО за січень 2016 р.» № 405 від 17.03.2016 року, в сумі 1200 грн., з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі-Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. № 406/2011, Міністерство оборони України (Міноборони України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. № 671 Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва.

Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

Відповідно до п. 3 Положення основними завданнями Міноборони є: 1) забезпечення формування та реалізація державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва, зокрема: формування та реалізація політики у галузі оборонного планування, військової освіти та науки; формування військово-технічної політики у сфері оборони; формування військової кадрової політики; 2) здійснення військово-політичного та адміністративного керівництва Збройними Силами; 3) здійснення в установленому порядку координації діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування щодо підготовки держави до оборони.

Згідно пп. 108 п. 4 Положення Міноборони відповідно до покладених на нього завдань готує та подає Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо умов оплати праці працівників Збройних Сил та грошового забезпечення і заохочення військовослужбовців Збройних Сил, військовозобов`язаних та резервістів, розмірів посадових окладів військовослужбовців і працівників Збройних Сил з урахуванням складності, відповідальності і специфіки їх роботи та умов служби, встановлює порядок виплати грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31 січня 2015 року № 24 (чинної на час виникнення спірних відносин; далі - Постанова № 24) установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

На виконання Постанови № 24 наказом Міністерства оборони України № 49 від 02 лютого 2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 135/26580, затверджено Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - Порядок).

Вказаний Порядок визначає механізм та умови виплат винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці) за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи в антитерористичній операції (далі - АТО), інших заходах в умовах особливого періоду.

Згідно п. 6 розділу 1 даного Порядку виплата винагород військовослужбовцям здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, визначених додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій».

Пунктами 1, 2, 3 розділу ІІ вказаного Порядку передбачено, що військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень.

Винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

Пунктом 5 розділу ІІ Порядку передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

Вказана постанова від 31 січня 2015 року № 24 втратила чинність у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України 20 січня 2016 року постанови № 18.

Пунктом 1 установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.

Відповідач обґрунтовує правомірність виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за спірний період в порядку постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських», оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» втратила чинність, наказ Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду» від 10.02.2016 № 67 тільки набував законної сили.

Однак, колегія суддів зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» втратила чинність на підставі Постанови КМУ № 18 від 20.01.2016 року, а отже, винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції повинна бути нарахована та виплачена позивачу за період залучення до безпосередньої участі в антитерористичній операції з 01.01.2016 року по 21.01.2016 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій».

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно - правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Датою набрання чинності нормативно-правовим актом є дата, з якої його виконання є обов`язковим для суб`єктів правовідносин, діяльність яких він регулює, а відносини, що змінюються цим нормативно-правовим актом, змінюються із зазначеної в ньому дати.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативно-правових актів має загальний характер і є загальним принципом права, відтак, дія постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» та дія наказу Міністерства оборони України №67 від 10.02.2016 року «Про затвердження Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду» не може поширюватись на правовідносини, що існували або виникли до набрання ним чинності (протягом спірного періоду).

Колегією суддів встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач залучався до проведення антитерористичної операції та отримав надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 1200 грн. на підставі наказу командира військової частини польова пошта В 4745 від 17.03.2016 року № 405 «Про виплату військовослужбовцям винагороди за безпосередню участь в АТО за січень 2016 року» відповідно до вимог постанови № 18 від 20 січня 2016 року «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідач неправомірно застосував вимоги постанови № 18 від 20 січня 2016 року «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» за спірний період, а саме з 01.01.2016 року по 21.01.2016 року, оскільки в цей період діяла постанова Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького склад в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій».

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання незаконною бездіяльності щодо невиплати грошової винагороди за участь у проведенні АТО за січень 2016 року, зобов`язання нарахувати грошову винагороду за участь у проведенні АТО за період з 01.01.2016 року по 21.01.2016 року в повному обсязі відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького склад в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій», адже вірним є застосування постанови № 24 від 31.01.2015 року до моменту втрати останньою чинності.

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем встановленого шестимісячного строку для звернення до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою - це проміжок часу, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду пов`язується з моментом коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що судом не враховано специфіку суспільно-правових відносин, які регулюються окремими (спеціальними) нормами права та посилається на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частиною 1 ст. 9 якого установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Посилаючись на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанову Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 1294 від 07.11.2007 відповідач наполягає, що винагорода віднесена до одноразового грошового забезпечення та не входить до складу грошового забезпечення, але при цьому не враховує положення п. 8 ст. 16-3 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.(п. 9).

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції по суті прийнято правильне рішення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2018 року у справі № 805/2103/18-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2018 року у справі № 805/2103/18-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Т.Г. Арабей

І.Д. Компанієць