Справа № 826/10086/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 липня 2018 року №826/10086/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, (далі - позивач, УДСО при ГУМВС України в Донецькій області), до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, (далі - відповідач), про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26.07.2017 року №, за яким позивач мав сплатити на рахунок відповідача 5105,68 грн.

Ухвалою суду від 18 серпня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/10086/17, (далі - справа).

Позовні вимоги мотивовані тим, що сума боргу з єдиного соціального внеску, на яку оскаржуваним рішенням нараховано штрафні санкції, була визнана ліквідаційною комісією Управління, яке перебуває в стані припинення, за наслідком подання відповідної заяви Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Донецьку від 21.12.2015 р. та включена у третю чергу кредиторів. А тому, у відповідача не було правових підстав для нарахування штрафу на відповідні суми недоїмки та винесення оскаржуваного рішення. Також, позивач зазначив, що оскаржуване рішення підписано не уповноваженою на те особою.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав правомірності оскаржуваного рішення. Посилався на те, що оскільки Управління поліції охорони в Донецькій області є правонаступником позивача, то застосуванню до спірних правовідносин підлягає ст. 98 Податкового кодексу України, якою визначено порядок погашення грошових зобов'язань або податкового боргу у разі реорганізації платника податків, або передачі цілісного майнового комплексу державного чи комунального підприємства в оренду чи концесію. А тому, до моменту здійснення реорганізації позивач є платником податків та зборів і зобов’язаний їх сплачувати в строки та розмірах, встановлених Податковим кодексом України.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. №1399 вирішено ліквідувати як юридичну особу, зокрема, УДСО при ГУМВС України в Донецькій області ().

Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників податків у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління ДФС України подано Голові ліквідаційної комісії УДСО при ГУМВС України в Донецькій області заяву №6572/8/28-013-25 від 21.12.2015 р. про включення до реєстру кредиторів позивача. Вказана заява, зокрема, містить кредиторські вимоги з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 243 695,55 грн.; єдиного внеску, нарахованого на суми грошового забезпечення військовослужбовців у сумі 26 587,38 грн.

У подальшому, Головою ліквідаційної комісії УДСО при ГУМВС України в Донецькій області прийнято рішення від 01.02.2016 №12л/к про результати розгляду вимоги кредитора, яким частково визнано вимоги податкової інспекції, зокрема, 254349,61 грн. з єдиного соціального внеску та 35887,35 грн. з єдиного внеску, нарахованого на суми грошового забезпечення військовослужбовців, та включено до третьої черги кредиторів позивача.

Разом з тим, 26.07.2017 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №, згідно якого до позивача на підставі ч. 10, п. 2 ч. 11 ст.25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування” за несплату єдиного соціального внеску за листопад 2015 р. у розмірі 23116,03 грн. та за січень 2016 р. у розмірі 2412,38 грн. застосовано штраф (20%) у розмірі 5 105,68 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 №2464-VI (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2464-VI).

За вимогами п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску, відповідно до п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI, такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з ч.8 ст.25 Закону №2464-VI, у разі ліквідації юридичної особи - платника єдиного внеску або втрати платником з інших причин статусу платника єдиного внеску сума недоїмки сплачується за рахунок коштів та іншого майна платника. У такому разі відповідальними за погашення недоїмки є:

- ліквідаційна комісія - щодо юридичної особи - платника єдиного внеску, що ліквідується.

При цьому, статтею 97 Податкового кодексу України, (далі - ПК України), врегульовано питання погашення грошових зобов'язань або податкового боргу в разі ліквідації платника податків, не пов'язаної з банкрутством, та передбачено наступне.

У вказаній статті під ліквідацією платника податків розуміється ліквідація платника податків як юридичної особи або державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрація у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), внаслідок якої відбувається закриття їх рахунків та/або втрата їх статусу як платника податків відповідно до законодавства.

У разі якщо власник або уповноважений ним орган приймає рішення про ліквідацію платника податків, не пов'язану з банкрутством, майно зазначеного платника податків використовується у черговості, визначеній відповідно до законів України (п. 97.2).

Підстави, порядок ліквідації юридичної особи та задоволення вимог кредиторів встановлено Цивільним кодексом України від 16.01.2003 №435-IV, (далі - ЦК України).

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.110 ЦК України, юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Частиною 9 статті 111 ЦК України передбачено, що виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.112 ЦК України, у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом;

2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності;

3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів);

4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, УДСО при ГУМВС України в Донецькій області з 17.11.2015 перебуває в стані припинення, відомості про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог - 19.01.2016 р.

Частиною 1 статі 10 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань” від 15.05.2003 р. №755-IV встановлено наступне.

Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Отже, враховуючи те, що УДСО при ГУМВС України в Донецькій області перебуває у стані припинення у зв’язку з ліквідацією, при цьому строк для заявлення кредиторами вимог сплинув 19.01.2016 р., оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26.07.2017 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд не погоджується із посиланнями відповідача на безпідставність застосування до спірних правовідносин норм ст. 97 ПК України, оскільки позивач перебуває у стані припинення, а не ліквідації, та необхідність застосування статті 98 ПК України, якою врегульовано, зокрема, порядок погашення грошових зобов'язань або податкового боргу у разі реорганізації платника податків, оскільки Наказом Міністерства внутрішніх справ України і Національної поліції України від 26.01.2016 р. №51/64 “Про впорядкування діяльності органів поліції охорони”, яким визначено перелік органів поліції охорони, що є правонаступниками Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ, зокрема що Управління поліції охорони в Донецькій області є правонаступником Управління державної служби охорони при ГУ МВС України в Донецькій області, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 104 ЦК України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Також, статтею 98 ПК України, на яку посилається контролюючий орган, зокрема, п. 98.1 визначено, що під реорганізацією платника податків у цій статті розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає будь-яку з таких дій або їх поєднання:

- для господарських товариств - зміна організаційно-правового статусу товариства, що тягне за собою зміну коду згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України;

- злиття платників податків, а саме передача майна платника податків до статутних фондів інших платників податків, унаслідок чого відбувається ліквідація платника податків, який зливається з іншими;

- поділ платника податків на декілька осіб, а саме поділ його майна між статутними фондами новоутворених юридичних осіб та/або фізичними особами, внаслідок якого відбувається ліквідація юридичного статусу платника податків, який поділяється;

- виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків, які створюються власниками корпоративних прав платника податків, що реорганізується, та внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується;

- реєстрацію фізичної особи як суб'єкта господарювання без скасування її попередньої реєстрації як іншого суб'єкта господарювання або з таким скасуванням.

Проте, в межах спірних правовідносин не здійснюється реорганізація позивача (зокрема, як зазначив відповідач, об’єднання до Управління поліції охорони в Донецькій області, а також злиття, поділ чи перетворення, відсутні інші обставини, передбачені п. 98.1 ст. 98 ПК України), натомість здійснюється його ліквідація, що встановлено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. №1399. Не змінює зазначеного і наказ Національної поліції України Міністерства внутрішніх справ України “Про впорядкування діяльності органів поліції охорони” від 26.01.2016 р. №51/64.

А відтак, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню норма пп. 98.2.2 п. 98.2 ст. 98 ПК України, на яку посилається відповідач, та якою встановлено, - якщо реорганізація здійснюється шляхом об'єднання двох або більше платників податків в одного платника податків з ліквідацією платників податків, що об'єдналися, об'єднаний платник податків набуває усіх прав і обов'язків щодо погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу всіх платників податків, що об'єдналися.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження наявності у позивача заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску за листопад 2015 р. у розмірі 23116,03 грн. та за січень 2016 р. у розмірі 2412,38 грн.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем протиправно та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з’ясованих судом обставин вбачається, що позов Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Суд також звертає увагу, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень, відтак, суд вважає за доцільне, задовольняючи позов викласти зміст резолютивної частини, з урахуванням специфіки позовних вимог, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 1600,00 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області (84331, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Гвардійців Кантемирівців, 1А; ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26 липня 2017 року №.

3. Стягнути на користь Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області сплачений ним судовий збір у розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко