Справа № 826/7827/17
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7827/17 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмишиної О.М.,
суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,
за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центральної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 1990 роках при Міністерстві соціальної політики України, Комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 -1990 роках про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 -1990 роках (далі відповідач 1), Центральної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 1990 роках при Міністерстві соціальної політики України (далі відповідач 2), у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1, оформлене протоколом №30 від 01.06.2016, у частині відмови йому у видачі довідки про заробітну плату за період роботи в зоні відчуження з 11.08.1988 по 01.03.1989 року; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2, оформлене протоколом від 29.03.2017 №37, щодо рекомендацій звернутися до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України з проханням видати довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках; зобов`язати відповідача 1 повторно розглянути питання щодо визначення його даних про заробітну плату та видати довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження за період з 11.08.1988 по 01.03.1989 р.
В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачами при прийнятті оскаржуваних рішень грубо порушено вимоги Типового Положення про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників в зоні відчуження в 1986 1990 роках, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2012 року №886.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
Судове рішення умотивовано тим, що позивач не довів протиправності дій відповідачів, а тому відмова у видачі довідки є такою, що прийнята в межах компетенції органу державної влади та з урахуванням вимог чинного законодавства.
Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тими ж доводами, що і позовна заява.
Апеляційним судом розглянуто справу в порядку письмового провадження згідно ч. 2 ст. 313, п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи убачається, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення № НОМЕР_1 .
02.06.2016 позивач звернувся до Київської обласної державної адміністрації із заявою з додатками про прийняття рішення з визначення даних про заробітну плату за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2012 №886.
Згідно із витягом з протоколу відповідача 1 від 13 червня 2016 року №30, що був наданий позивачу 09.12.2016 року, останньому відмовлено у видачі довідки «Про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986 1990 роках» у зв`язку із відсутністю інформації про ліквідацію підприємства.
Не погодившись із таким рішенням, 04.01.2017 року позивач звернувся до відповідача 2 із заявою про видачу довідки про заробітну плату (запереченнями на рішення (протокол №30 від 13.06.2016 року).
Згідно витягу із протоколу відповідача 2 від 29.03.2017 року №37 позивачу було рекомендовано звернутися до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України з проханням видати йому довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження. Додатково доручено секретарю центральної комісії підготувати відповідний запит до ГДА МОУ.
25.04.2017 року позивач повторно звернувся із зверненням до відповідача 2 щодо вирішення заявленого в попередній заяві питання про видачу довідки про заробітну плату по суті.
Відповідач 2 листом від 10.05.2017 року №195/0/7817/292 повідомив позивача, що підприємство, яке відряджало позивача для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи не ліквідовано без правонаступника, а відтак у комісії відсутні підстави для видачі відповідної довідки.
Уважаючи рішення відповідачів протиправними, позивач звернувся у суд із даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1-2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За вимогами частин 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Як убачається з матеріалів справи, підставою для відмови позивачу у видачі довідки стало те, що підприємство, яке відряджало позивача для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підприємство «Управление строительства «Туркменцентрострой») не ліквідовано без правонаступника.
Колегія суддів уважає, що місцевий суд безпідставно прийняв до уваги зазначені доводи відповідачів та дійшов до помилкового висновку щодо обґрунтованості такої відмови, з огляду на наступне.
Відповідно до Типового Положення про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників в зоні відчуження в 1986 1990 роках, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2012 року №886 (далі - Положення), розгляд письмових заяв громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) та осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, про видачу довідки про заробітну плату, одержану працівниками за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, здійснюється комісією Мінсоцполітики (далі - центральна комісія) і комісіями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації (далі - регіональна комісія) за поданням райдержадміністрацій (пункт 1 Положення).
Згідно пункту 2 Положення Центральна і регіональна комісії є допоміжними органами і у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства та цим Типовим положенням.
Під час прийняття рішення про достатність підстав для видачі працівнику довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, центральна і регіональна комісії керуються законодавчими, іншими нормативно-правовими актами та документами СРСР та УРСР, що діяли на дату їх складення.
Пунктом 8 цього Положення передбачено, що регіональна комісія розглядає письмові заяви громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) і осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - заявник), про видачу довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у разі, коли підприємство, установу або організацію ліквідовано без правонаступника.
Голова регіональної комісії в день надходження письмової заяви забезпечує надсилання до державного реєстратора запиту щодо надання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про підприємство, установу, організацію, з якого було відряджено (призвано на військові збори) заявника.
Згідно пункту 9 Положення за результатами опрацювання поданих заявником документів регіональна комісія у місячний строк з дати реєстрації заяви приймає рішення про достатність підстав для видачі довідки про заробітну плату. За бажанням заявника його може бути запрошено на засідання регіональної комісії.
Рішення регіональної комісії оформляється протоколом, який підписується її головою та присутніми на засіданні членами.
Форма довідки про заробітну плату встановлюється Мінсоцполітики.
Відповідно до пункту 11 Положення у разі відсутності підстав для видачі довідки про заробітну плату копія рішення регіональної комісії у тижневий строк надсилається заявникові із зазначенням причин відмови.
У разі незгоди з рішенням регіональної комісії заявник може подати такій комісії заяву із запереченням щодо прийнятого рішення з вимогою передати документи на розгляд центральній комісії.
Центральна комісія розглядає звернення регіональної комісії щодо незгоди заявника з її рішенням.
Центральна комісія розглядає подані регіональною комісією документи і приймає рішення на черговому засіданні (пункт 14 Положення).
Згідно пунктів 15-16 Положення за наявності підстав для задоволення заяви центральна комісія приймає рішення про видачу довідки про заробітну плату і повідомляє про це протягом трьох робочих днів регіональну комісію.
У разі прийняття центральною комісією рішення, яке збігається з рішенням регіональної комісії, подальший розгляд документів щодо видачі довідки про заробітну плату не здійснюється. Копія такого рішення у тижневий строк надсилається заявникові.
Після прийняття рішення центральна комісія у тижневий строк повертає документи заявника на зберігання регіональній комісії.
Заявник у разі незгоди з прийнятим центральною комісією рішенням має право оскаржити рішення комісії до суду (пункт 17 Положення).
Апеляційним судом установлено, що 02.06.2016 позивач звернувся до Київської обласної державної адміністрації із заявою з додатками про прийняття рішення з визначення даних про заробітну плату за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2012 №886.
Згідно із витягом з протоколу відповідача 1 від 13 червня 2016 року №30, що був наданий позивачу 09.12.2016 року, останньому відмовлено у видачі довідки «Про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986 1990 роках» у зв`язку із відсутністю інформації про ліквідацію підприємства.
Однак, усупереч вимог пунктів 9 та 11 Положення, позивача не було повідомлено про дату та час засідання комісії та прийняте рішення не було надіслано позивачу у встановлений Законом строк.
При цьому, відповідачами не надано жодних доказів на спростування вказаних обставин, а судом першої інстанції, усупереч вимог процесуального Закону, не надано належної оцінки доводам позивача з цього приводу.
Також, як убачається із витягу з протоколу від 13 червня 2016 року №30, відповідачем 1, усупереч пункту 11 Положення, не зазначено причин відмови у видачі довідки. Зокрема, вказано «Відмовити у видачі довідки «Про заробітну плату працівників за роботу у зоні відчуження в 1986 1990 роках» у зв`язку з відсутністю інформації про ліквідацію підприємства», однак не зазначено щодо якого підприємства відсутня інформація про ліквідацію та на підставі яких документів така інформація перевірялася.
Окрім того, відповідачем 1 порушено пункт 8 Положення, а саме не надіслано до державного реєстратора запиту щодо надання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про підприємство, установу, організацію, з якого було відряджено (призвано на військові збори) заявника.
Натомість, у запереченнях на позовну заяву відповідач 1 посилається на те, що у грудні 2016 року, заявником було пред`явлено оригінал листа Міністерства закордонних справ України, у якому зазначається, що підприємство «Управление строительсьва «Туркменцентрострой», на даний час здійснює свою діяльність та відповідно не ліквідоване без правонаступника. Однак, вказаний лист в матеріалах справи відсутній, його копія не додавалася ані до заперечень на позовну заяву, ані до заперечень на апеляційну скаргу, на що місцевим судом також не звернуто належної уваги.
Також, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з наданих позивачем документів не вбачається, що останній перебував у трудових відносинах із військовою частиною НОМЕР_2 , а надана нею довідка про заробітну плату була зроблена не на основі первинних документів (особових рахунків, платіжних відомостей), оскільки самостійних повноважень щодо розрахунку заробітної плати військова частина не має.
Так, як убачається із наявних в матеріалах справи документів (а.с. 21, 23, 25) заробітна плата за роботу в зоні відчуження нараховувалася і виплачувалася позивачу також військовою частиною.
Так, згідно довідки №3397 (а.с.21) «Зароботная плата за период сборов начислена и выплачена по месту проведения сборов…». Відповідно до довідки від 04.09.2008 року (а.с.23). «В книге формы 77 учета расчетов с личным составом (военнообязанными) в/ч 55237 за 1988-89 гг. отражены начисления….», «Военнослужащим запаса, призванным на спецсборы (кроме в военностроительные части), по их окончании войсковыми частями выдавались справки о кратности оплаты зароботной платы по месту основной работы. В документах части отражено только получение суточных денег».
Тобто, матеріалами справи підтверджується, що позивач, окрім основного місця роботи, отримував заробітну плату також, перебуваючи на зборах у військові частині № НОМЕР_3 в період з 11.08.1988 по 01.03.1989 року.
При цьому, згідно довідки від 29.07.2005 року (а.с.22) Галузевого державного архіву МО України, останнім надавалась довідка №51/1/5865 від 04.09.1998 року на підставі документів військової частини № НОМЕР_3 . Підтвердити час, місце і тривалість робочого дня немає можливості, так як в документах військової частини № НОМЕР_3 ця інформація не відображена.
Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про періоди роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військоматами).
Відповідно до пункту 7 Положення Центральна і регіональна комісії мають право отримувати в установленому порядку від центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій інформацію, необхідну для виконання покладених на них завдань; залучати до участі у своїй роботі представників центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їх керівниками), а також незалежних експертів, фахівців відповідного напряму (за згодою).
Тобто, ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що довідку про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 -1990 роках позивачу могли видати як військова частина, у розпорядженні якої позивач знаходився на зборах, так і підприємство на якому він працював.
Відтак, вирішуючи питання про наявність підстав для видачі позивачу довідки про заробітну плату згідно Положення, відповідачу 1 необхідно було урахувати зазначені обставини, зробити відповідні запити щодо ліквідації військової частини № НОМЕР_3 та підприємства за основним місцем роботи позивача («Управление строительсьва «Туркменцентрострой»), а також щодо наявності у останніх даних про заробітну плату позивача (час, місце проходження служби, тривалість робочого дня під час виконання робіт з ліквідацією аварії на ЧАЕС та розмір отриманої заробітної плати), та лише після цього приймати відповідне рішення.
Відповідачем 2 належної оцінки зазначеним обставинам справи також не надано
До того ж, приймаючи рішення, яким рекомендовано позивачу звернутися до Галузевого архіву Міністерства оборони України з проханням видати йому довідку про заробітну плату в зоні відчуження (по місяця) та доручення секретарю центральної комісії підготувати відповідний запит, відповідач 2 також порушив вимоги пунктів 15, 16 Положення та не прийняв рішення по суті.
Таким чином, оскаржувані рішення відповідачів прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, а суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Оскільки заява позивача відповідачами належним чином розглянута не була, ураховуючи основні засади адміністративного судочинства, а також наявність дискреційних повноважень відповідачів у даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення позову, визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень та зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути питання щодо видачі позивачу довідки про заробітну плату з дотриманням вимог Положення.
Відтак, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції в наведеній частині, викладені в оскаржуваному рішенні, прийнятому з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 липня 2018 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до Центральної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 1990 роках при Міністерстві соціальної політики України, Комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 -1990 роках про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 -1990 роках, оформлене протоколом №30 від 01.06.2016, у частині відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про заробітну плату за період роботи в зоні відчуження з 11.08.1988 по 01.03.1989 року.
Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 1990 роках при Міністерстві соціальної політики України, оформлене протоколом від 29.03.2017 №37 щодо рекомендацій ОСОБА_1 звернутися до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України з проханням видати довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках.
Зобов`язати Комісію Київської обласної державної адміністрації з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 -1990 роках повторно розглянути питання щодо видачі ОСОБА_1 довідки про заробітку плату за роботу у зоні відчуження за період з 11.08.1988 по 01.03.1989 роки згідно вимог Типового Положення про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників в зоні відчуження в 1986 1990 роках, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2012 року №886.
У задоволенні решти позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Кузьмишина
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест