Справа № 820/4634/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

12 листопада 2018 р. № 820/4634/18

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мельников Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання бездіяльності протиправною та дискримінаційною, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовом в якому просить суд:

- визнати протиправною та дискримінаційною бездіяльність Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо припинення виплати пенсії за втратою годувальника з березня 2016 року ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1;

- зобов'язати Богодухівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області виплати заборгованість по пенсії за втратою годувальника з березня 2016 року ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1;

- зобов'язати Богодухівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення згідно ст. 382 КАС України.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона є громадянкою України та внутрішньо переміщеною особою. Також позивачем вказано, що вона знаходиться на обліку у відповідача як законний представник доньки ОСОБА_2, яка після смерті батька отримувала пенсію по втраті годувальника, яку нараховувало Богодухівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області. Однак з березня 2016 року відповідачем було протиправно припинено виплату пенсії. З даного питання позивачем було направлено на адресу відповідача скаргу, у відповідь на яку було, із посиланням на положення Порядку оформлення та видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №79, повідомлено, що виплату пенсії припинено на підставі проведеного обміну інформацією з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, наданої управлінням соціального захисту населення Богодухівської РДА. Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 19.06.2018 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору по адміністративній справі № 820/4634/18 до ухвалення судом рішення у справі.

Ухвалою суду від 11.09.2018 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує, оскільки виплата пенсії позивачу була призупинена з 01.03.2016 року згідно даних отриманих в результаті обміну інформацією з Єдиною інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, яку надає управлінням соціального захисту населення Богодухівської РДА. Також вказано, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 79 внесено зміни до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509. Зазначеною постановою визначено, що довідка не є дійсною без проставлення на її зворотному боці відмітки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці. Отже, саме територіальні підрозділи Державної міграційної служби відповідно до вищезазначеної постанови проводять перевірку наведених у направлених їм переліках відомостей про фактичне місце проживання осіб та у разі підтвердження таких відомостей проставляють на зворотному боці довідки відмітку про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці. При цьому, у разі відсутності відповідної особи за адресою, уповноважені органи вносять зазначену інформацію до Єдиної інформаційної бази даних про взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та у разі наявності підстав приймають рішення про зняття з обліку таких осіб. Після проведеної перевірки вказаними підрозділами прийнято невідповідність відомостей про місце проживання, зазначених у довідках, фактичному місцю проживання осіб, виплата пенсії припиняється з наступного місяця після надходження повідомлення відповідного органу соціального захисту населення або інформації з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, наданої в порядку інформаційного обміну. Таким чином, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 11.10.2018 року ухвалено розгляд справи №820/4634/18 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання.

У судове засідання представники сторін не прибули, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Суд зазначає, що представником відповідача через канцелярію суду заяву, в якій вказано про відсутність заперечень проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 відповідно до паспортного документу серії НОМЕР_2, виданого Антрацитівським РВ УМВС України у Луганській області, та отримувала пенсію по втраті годувальника як законний представник дочки ОСОБА_2.

Зі змісту позову вбачається, що позивач перебувала на пенсійному обліку за місцем проживання, проте у зв'язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в її населеному пункті була вимушена покинути постійне місце проживання та переїхати до Харківської області.

Відповідно до ст.4, 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VІІ від 20.10.2014 р. та положень Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ №509 від 01.10.2014 р., ОСОБА_1 разом із неповнолітньою дочкою ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, було взято на облік у відповідному структурному підрозділі з питань соціального захисту населення, як осіб, які переміщені з району проведення антитерористичної операції, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 22.12.2014 року №.

Згідно з абз.14 ч.1 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VІІ від 20.10.2014 р. внутрішньо переміщена особа має право на отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування.

Позивачем вказано, що на теперішній час вона перебуває на обліку в Богодухівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області, яке на підставі відповідної заяви нараховувало пенсійне забезпечення та перераховувало належні до виплати суми по березень 2016, але починаючи з 01.03.2016 року без правових підстав було припинено виплату пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 24.04.2018 року звернулася до відповідача зі скаргою щодо поновлення виплати пенсії та виплати заборгованості.

Листом від 01.06.2018 року №ВЕБ-20375-Ф-С-18-011675 позивача повідомлено про обставини набрання чинності змінами до Порядку оформлення та видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, які затверджено постановою КМУ від 04.03.2015 року №79, та вказано, що виплата пенсії припиняється з наступного місяця після надходження повідомлення відповідного органу соціального захисту населення або інформації з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, наданої в порядку інформаційного обміну. Також вказано, що на підставі проведеного обміну інформацією з Єдиною інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, яку надає управлінням соціального захисту населення Богодухівської РДА з 01.03.2016 року була припинена виплата пенсії по втраті годувальника на доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, роз'яснено порядок поновлення виплати пенсії.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

У положеннях ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Як визначено Європейською соціальною хартією (переглянутою), 1996 року, згода на обов'язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами "досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися" права та принципи, що закріплені у Хартії.

При цьому, положеннями ст.8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

В той же час, положеннями ч.3 ст.4 Закону №1058-IV передбачено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Як встановлено судом, позивач разом із донькою станом на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент призупинення виплати відповідачем пенсії, що відбулося з 01.03.2016 року, є внутрішньо переміщеними особами та позивач перебуває на обліку у відповідача як законний представник доньки та отримувач пенсії по втраті годувальника.

Отже, відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно положень п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою КМУ від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється в установах публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та з використанням його платіжних пристроїв. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому.

Положеннями ч. 2-6 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" в редакції, чинній до 13.01.2016 року, передбачено, що територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), проставляє у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітку про реєстрацію місця проживання, а також було визначено перелік реквізитів до довідки.

Відповідно до пункту 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 року "Про облік внутрішньо переміщених осіб", уповноважений орган щодня формує та направляє в електронній формі відповідному територіальному підрозділу ДМС перелік осіб, яким видана довідка. Під час видачі довідки посадова особа уповноваженого органу інформує внутрішньо переміщену особу про обов'язок повідомити протягом 10 днів відповідному територіальному підрозділу ДМС про фактичне місце проживання, а також про зміну фактичного місця проживання або повернення до покинутого місця проживання. Територіальний підрозділ ДМС у триденний строк після повідомлення внутрішньо переміщеною особою про фактичне місце проживання проводить перевірку наведених у довідці відповідних відомостей, проставляє у разі підтвердження таких відомостей на зворотному боці довідки відмітку про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, та щодня подає в електронній формі уповноваженому органові відповідну інформацію. Довідка не є дійсною без проставлення на її зворотному боці зазначеної відмітки. Уповноважений орган вносить інформацію територіального підрозділу ДМС до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та у разі наявності підстав приймає рішення про зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

При цьому, на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 24.12.2015 року №921-VII, що набрав чинності з 13.01.2016 року, частини 2-6 статті 5 вищевказаного Закону України було виключено.

Як передбачено п. 1 ст.1 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 24.12.2015 року №921-VII довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було вилучено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Положеннями пункту 4 частини 2 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 24.12.2015 року №921-VII доповнено ч.1 ст.4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 р. №1706-VII положенням, відповідно до якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб і такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що з часу набрання чинності цим Законом, а саме з 13.01.2016 року, здійснення територіальними підрозділами Державної міграційної служби України відмітки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, не є необхідним, саме Міністерство соціальної політики визначено відповідальним за забезпечення формування та ведення, а на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення покладено завдання щодо вирішення питання стосовно видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, реєстрації та постановки її на облік в Єдиній інформаційній базі.

При цьому, суд зазначає, що шляхом внесення змін до Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 24.12.2015 року виключено п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону, відповідно до якого визначався обов'язок внутрішньо переміщеної особи один раз на шість місяців з'являтися до відповідного структурного підрозділу уповноваженого органу міграційної політики.

Крім того, суд зазначає, що п. 2 розділу ІІ Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 24.12.2015 року визначено необхідність Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів представника відповідача стосовно відсутності у довідці позивача відмітки територіального підрозділу Державної міграційної служби України про реєстрацію місця проживання осіб.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження обставин відсутності позивача та її доньки за адресою реєстрації місця проживання, як не надано і доказів проведення будь-якої перевірки цих обставин.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень ст.49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже вказаною нормою визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Суд зазначає, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Зі змісту відзиву на позов вбачається, що відповідачем виплату пенсії позивачу було призупинено з 01.03.2016 року згідно даних, отриманих в результаті обміну інформацією з управлінням праці та соціального захисту населення Богодухівської РДА.

Однак, заслуговують уваги обставини того, що матеріали справи не містять жодних доказів в обґрунтування тверджень представника відповідача щодо наявності у відповідача інформації стосовно позивача, а також доказів скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Також суд зазначає, що положеннями Закону № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як згідно даних, отриманих в результаті обміну інформацією з управлінням праці та соціального захисту населення Богодухівської РДА, або ж нечинності довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції

Суд наголошує, що з аналізу положень Закону № 1058-IV припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Отже, до суду не надано жодних доказів на підтвердження вказаних доводів відповідача, як не надано і рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу з підстав, визначених статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейським судом з прав людини вказано, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу.

Також Конституційним Судом України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Як передбачено положеннями п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Зі змісту наявної в матеріалах справи відповіді відповідача на скаргу позивача вбачається, що відповідач, зокрема, посилається на положення Порядку оформлення та видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №79, та Постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 р. № 365, якою затверджено Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, однак суд зазначає, що такі посилання відповідача не можуть бути враховані судом як належні, оскільки не свідчать про обставини того, що призупинення виплати пенсії позивачу відбулося з підстав, визначених Законом № 1058-IV. Тим більше, що Постанова Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 р. № 365 набрала чинності вже після припинення виплати пенсії позивачу.

Також суд зазначає, що до суду не надано жодних доказів скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" чи або визнання її нечинною, або ж даних, отриманих в результаті обміну інформацією з управлінням праці та соціального захисту населення Богодухівською РДА, отриманих відповідачем станом на час призупинення виплати пенсії ОСОБА_1

Водночас, суд зазначає, що не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії.

Як передбачено ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Отже, відповідач, припиняючи виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому, право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, суд зазначає, що позивач фактично звернулась до суду з даним позовом як законний представник в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2, яка після смерті батька отримувала пенсію по втраті годувальника.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Як передбачено п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи наведене вище суд приходить до висновку, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 березня 2016 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, що фактично призвело до втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Стосовно строків звернення до адміністративного суду суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Кодекс адміністративного судочинства України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та строки перерахунку пенсій є Закон № 1058- IV.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Позивачем у адміністративному позові вказано та не спростовано відповідачем, що призначена пенсія виплачувалась їй щомісяця до березня 2016 року включно, після чого її виплата була припинена.

Суд зазначає, що позивач звернулася до суду з позовом про поновлення виплати пенсії, право на яку відповідачем не заперечується, а згідно ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення.

При цьому, суд також зазначає, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Однак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання дискримінаційною бездіяльності відповідача щодо припинення виплати пенсії за втратою годувальника з березня 2016 року ОСОБА_1 з огляду на невідповідність такої вимоги положенням ч.1 ст.5 КАС України, проте вважає, що враховуючи обставини справи належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо припинення виплати пенсії за втратою годувальника з березня 2016 року ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1.

При цьому, з огляду на наявність порушеного права позивача та з огляду на обставини справи суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов'язання Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області виплати заборгованість по пенсії за втратою годувальника з березня 2016 року ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1.

Щодо заявленого позивачем клопотання про зобов'язання Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення згідно ст. 382 КАС України суд зазначає наступне.

Згідно з приписами частин 1 та 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З огляду на вищевикладену норму діючого законодавства, суд зазначає, що у даному випадку у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем не буде виконано рішення суду у даній справі, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення даного клопотання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (62103, м. Богодухів, пл. Поштова, 7) про визнання бездіяльності протиправною та дискримінаційною, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо припинення виплати пенсії за втратою годувальника з березня 2016 року ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1.

Зобов'язати Богодухівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області виплати заборгованість по пенсії за втратою годувальника з березня 2016 року ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення в порядку письмового провадження складено 15 листопада 2018 року.

Суддя Мельников Р.В.