Справа № 0940/1285/18
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2018 р. Справа № 0940/1285/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

судді Панікара І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тлумацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

23.07.2018 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Тлумацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим що, відповідачем протиправно, в порушення положень Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відмовлено позивачу у проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.11.2014 по 01.12.2016 року із урахуванням надбавки за перебування на адміністративній посаді. На думку позивача, такий перерахунок мав би бути проведеним, враховуючи наявне у нього право, внаслідок збільшення розміру посадових окладів суддів. Окрім того, у 2014 році він уже звертався з цього приводу в судовому порядку за захистом своїх прав. З метою доведення даного факту до відома відповідача, ним неодноразово направлялись відповідні звернення, із долученням відповідних довідок територіального управління ДСА України про розміри посадових окладів. Проте, відповідачем необхідного перерахунку здійснено не було. З урахуванням викладеного, позивач просить суд:

- визнати бездіяльність відповідача протиправною щодо відмови у здійсненні перерахунку і виплаті щомісячного грошового утримання судді у відставці, по довідках Терироріального управління державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за № 11, 412, 413, 414, 636 та виконання постанови Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12.05.2014 року;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок грошового утримання в розмірі 90% від заробітку з проведенням індексації по невиплачених сумах грошового утримання та невиплаченій доплаті дитині війни за довідками: № 11 від 09.01.2014 року із заробітної плати 21924 грн. з листопада 2014 року включно по квітень 2016 року з нарахуванням доплати дитині війни; № 412,413,414 від 10.08.2016 року із заробітної плати 26100 грн. з травня 2016 року включно по листопад 2016 року з нарахуванням доплати дитині війни; за № 636 від 16.12.2016 року із заробітної плати 28800 грн. за грудень 2016 року з нарахуванням доплати дитині війни.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В період з 03.09.2018 року по 02.11.2018 року, головуючий по справі суддя Панікар І.В. перебував у щорічній відпустці, у зв`язку з чим, 30-денний строк розгляду справи продовжено на 60 календарних днів.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, що надійшов на адресу суду 27.08.2018 року, в якому зазначено що, зміст і вимоги позивача є безпідставними, а дії Тлумацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області відповідають положенням чинного законодавства, огляду на те, що на момент призначення позивачу довічного грошового утримання, в структуру суддівської винагороди не включалася надбавка в розмірі 10% за перебування на адміністративній посаді. На підставі викладеного, просить суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідь на відзив, надійшла на адресу суду 03.09.2018 року. Водночас, в порушення вимог положень статті 162 КАС України, позивачем не надано доказів направлення даної відповіді на відзив і доданих до неї документів на адресу інших учасників справи, що виключає можливість її врахування судом.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 працював на посаді судді Городенківського районного суду з 12.04.1976 року. В 2009 році вийшов у відставку з посади голови цього суду, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 11-13).

Як встановлено судом із матеріалів справи, страховий стаж ОСОБА_1 становить 45 років 05 місяців, в тому числі 33 роки 06 місяців на посаді судді.

31.11.2009 року позивачу призначено щомісячне грошове утримання судді в розмірі 90% від заробітної плати.

19.03.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу йому в роздрукованому вигляді довідки про розмір його грошового утримання та розміру заробітної плати за період 01.01.2015 року по 02.2017 року, з якого таке грошове утримання вираховувалось. (а.с. 21).

Окрім того, 27.03.2018 року, позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку його грошового утримання за період з листопада 2014 по грудень 2016 року із урахуванням невиплачених сум, які просив перерахувати на його рахунок у відділенні банківської установи. (а.с. 22-23).

02.04.2018 року відповідачем направлено позивачу відповідь на його звернення від 19.03.2018 року із долученням відповідних довідок. (а.с. 24-32).

26.04.2018 року у відповідь на звернення позивача від 27.03.2018 року, відповідач відмовив йому у проведенні перерахунку довічного грошового утримання.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, позивач оскаржує її до суду.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами, Конституції України, Законів України: "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-XII, "Про судоустрій і статус суддів" за №2453-VI від 07.07.2010, "Про судоустрій і статус суддів" за №1402-VIII від 02.06.2016, інших Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.

За змістом статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював свою правову позицію стосовно забезпечення гарантій незалежності суддів, в тому числі суддів, які перебувають у відставці, зокрема в рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19- рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10- рп/2008, від 3 червня 2013 №3-рп/2013 і від 08.06.2016 №4-рп/2016.

Згідно з зазначеними рішеннями Конституційного Суду України, визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу та поширюються на всіх суддів України. Такими гарантіями є, серед іншого, надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення, в тому числі суддівської винагороди, пенсія чи щомісячного довічного грошового утримання тощо.

Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України.

Право на справедливий суд в Україні з часу проголошення її незалежності забезпечувалося шляхом розвитку принципу незалежності суддів у законах України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-XII, "Про судоустрій України" від 7 лютого 2002 року № 3018-III та Законі № 2453, в яких послідовно закріплювалися самостійність суддів, свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до внутрішнього переконання суддів та їх належне матеріальне забезпечення.

Гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48, 52 розділу III, статті 117 розділу VII, розділах IX, X Закону № 2453 в редакції Закону № 192, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Суд звертає увагу на те, що позивач оформив своє право на щомісячне довічне грошове утримання судді 31.10.2009 року, оскільки звернувся до відповідача з відповідною заявою та документами в період чинності Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-XII.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 44 Закону України 2862-XII (чинного на час вибуття позивача у відставку) заробітна плата суддів складалася з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. При цьому розміри посадових окладів суддів встановлювалися Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно положень Постанови КМУ від 3 вересня 2005 р. за N 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", розмір заробітної плати позивача, з урахуванням посади голови суду та на момент його відставки складав 11 розмірів мінімальних заробітних плат та інших надбавок в даному аспекті в себе не включав.

Водночас, згідно ст. 43 ЗУ "Про статус суддів" (чинного на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання) судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачувалася пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" ( 3723-12 ). Судді у відставці, який мав стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачувалася за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Положення частини 5 статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за №2453-VI від 07.07.2010 із прийняттям якого, фактично припинив свою дію Закон України "Про статус суддів", закріплює положення про те, що "за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку".

Окрім того, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" за №2453-VI від 07.07.2010 передбачалося й те, що "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання." (ст. 138 ч. 3). Проте в подальшому редакція ст. 138 ч. 3 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" змінювалася в сторону певного звуження гарантій суддів, що в свою чергу зумовило розгляд даного питання у конституційному поданні, де порушувалося питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 138 Закону N 2453., за якою "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді". Зважаючи на це рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року N 3-рп/2013 справа N 1-2/2013, частину третю статті 138 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", визнано такою, що "не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить статті 126 Основного Закону України" і фактично повернуто її попередню редакцію.

Слід зазначити, що суддівська винагорода, в силу положень статті 129 Закону №2453-VI складається виключно з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат. Проте, в межах чинності даного Закону, посадовий оклад судді не зріс вище 10 мінімальних заробітних плат. Додатково, суддям, які обіймають посади голови суду, встановлюється щомісячна доплата у розмірі 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Водночас, 30.09.2016 набрали чинності зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за №1402-VIII від 02.06.2016, згідно пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Таким чином, посадовий оклад судді, в аспекті періоду з 01.11.2014 по 01.12.2016 року, тобто періоду яким охоплюються вимоги заяви позивача до органу ПФУ від 27.03.2018 року про перерахунок грошового утримання, становив 10 мінімальних заробітних плат та вірно відображений в довідках територіального управління ДСА України в Івано-Франківській області за № 11 від 09.11.2014 року, за № 412, 413 415 від 10.08.2016 року та за № 636 від 16.12.2016 року.

Поряд з цим, як встановлено в ході розгляду справи, позивач у 2014 році вже звертався з позовною заявою до Городенківського районного суду Івано-Франківської області з позовними вимогами про визнання протиправними дії відповідача щодо перерахунку та виплати йому довічного грошового утримання судді у відставці.

Постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12.05.2014 року у справі №342/514/14-а, залишеною в законній силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними дії УПФ України в Городенківському районі Івано-Франківської області щодо відмови у подальшому перерахунку та виплаті йому довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов'язано УПФ України в Городенківському районі Івано-Франківської області здійснювати подальші перерахунки та виплачувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітку працюючого судді:

- з 02.04.2013 року по 02.06.2013 року з обмеженням (не більше 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 138 ч. 5 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції ЗУ "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року № 3668-VI),

- з 03.06.2013 року постійно (та без визначення кінцевого терміну), без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ст. 138 ч. 3 ЗУ Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року № 2453-VI та рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 на підставі довідок Територіального управління державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зміст вищевказаного судового рішення, на переконання суду, повністю узгоджується з діючим законодавством та не суперечить йому.

Згідно частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.

Однак, всупереч вищевикладеним законодавчим положенням, відповідач у своїй відповіді позивачу «Про розгляд звернення» за № 67/Б-15 від 26.04.2018 року, необґрунтовано відмовив йому у проведенні перерахунку раніше призначеного довічного грошового утримання за період з 01.11.2014 по 01.12.2016 року, з урахуванням доплати за перебування на адміністративній посаді, на підставі довідок територіального управління ДСА України в Івано-Франківській області за № 11 від 09.11.2014 року, за № 412, 413 415 від 10.08.2016 року та за № 636 від 16.12.2016 року, таким чином, допустивши протиправну бездіяльність одночасно і в аспекті не виконання рішення суду, що набрало законної сили.

З урахуванням викладеного, а також, беручи до уваги те, що допущеною бездіяльністю, відповідачем порушено конституційну гарантію незалежності суддів, а зокрема, суддів, які перебувають у відставці - на належний рівень їх матеріального забезпечення, позовні вимоги слід визнати такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відтак, підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 гривень, згідно з квитанцією № 139.79.1/17357995 від 20.07.2018 року (а.с.3).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Тлумацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання до вчинення дій - задоволити.

Визнати бездіяльність Тлумацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку і виплаті щомісячного грошового утримання судді у відставці, по довідках Територіального управління державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за № 11 від 09.11.2014 року, за № 412, 413 415 від 10.08.2016 року, за № 636 від 16.12.2016 року та відмови у виконанні постанови Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12.05.2014 року у справі №342/514/14-а - протиправною.

Зобов'язати відповідача здійснити перерахунок грошового утримання в розмірі 90% від заробітку з проведенням індексації по невиплачених сумах грошового утримання та невиплаченій доплаті дитині війни за довідками Територіального управління державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області: за № 11 від 09.01.2014 року із заробітної плати 21924 грн. з листопада 2014 року включно по квітень 2016 року з нарахуванням доплати дитині війни; за № 412,413,414 від 10.08.2016 року із заробітної плати 26100 грн. з травня 2016 року включно по листопад 2016 року з нарахуванням доплати дитині війни; за № 636 від 16.12.2016 року із заробітної плати 28800 грн. за грудень 2016 року з нарахуванням доплати дитині війни.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1 Городенківський район, Івано-Франківська область) за рахунок бюджетних асигнувань Тлумацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області сплачений судовий збір в розмірі 704,80 гривень (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Панікар І.В.

Рішення складене в повному обсязі 14 листопада 2018 р.