Справа № 240/4851/18
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
15 листопада 2018 року м. Житомир справа № 240/4851/18
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Семенюка М.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування п.8 рішення №86 від 17.08.2018 р.,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 8 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи, з 30.05.2016, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17.08.2018 № 86;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок поранення, контузії, захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 30.05.2016, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем порушено право позивача на соціальний захист та отримання належної одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 30.05.2016, інвалідність якого настала внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.
Ухвалою від 16.10.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач надав відзив на позовну заяву (а.с. 47-48), в якому просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, яке було чинним на день встановлення позивачу інвалідності, тобто станом на 27.05.2011; для позивача, як особи, яка проходила строкову військову службу, граничний термін отримання інвалідності, яка давала б йому підстави для виплати Допомоги від Міністерства оборони України, сплив після закінчення трьох місяців з моменту звільнення зі служби
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, в період з 01.08.1986 по 28.07.1988 позивач проходив військову службу на території Республіки Афганістан та приймав участь у бойових діях (а.с. 18-19).
З архівної довідки Військово-Медичного музею Міністерства Оборони Російської Федерації № 6/3/1-632 від 14 травня 2007 року вбачається, що ОСОБА_1 отримав поранення та контузію пов`язані з виконанням військової служби (а.с.20).
З витягу з протоколу засідання Центральної військової лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 3069 від 18.08.2015 року вбачається, що множинні вогнепальні осколкові поранення голови та кінцівок (контузія головного мозку 1987 р.) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , наслідком яких стали множинні рубці в анатомічних ділянках, зазначених у висновку спеціаліста з питань СМЕ Київського міського клінічного бюро СМЕ № 1649/ж від 14.08.2015 року, що в подальшому призвело до розвитку захворювань, як наслідку перенесеної контузії: «Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді після травматичної, дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст., прогресуючий кризовий перебіг, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частинами (1-2 на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворно-гіпертензивними, вертебро-базилярні), емоційно-вольовою нестійкістю, мне стичними зниженнями. Післятравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворно-гіпертензивним синдромом, вестибулярним-атактичним синдромом-центральною вестибулярною дисфункцією ІІ ст., стійко вираженим цефалічним синдромом ІХС, стенокардія напруги обох очей. Розповсюджений остеохондроз хребта», що підтверджується медичними документами поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 21).
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААА № 732447 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 27.05.2011 року, причина: поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.24).
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА № 514562 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 30.05.2016 року, причина: поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велись бойові дії (а.с. 25)
20 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Любарського РВК з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 26).
Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/1656 від 13.05.2017 (а.с. 27) повідомлено позивача, що в поданих ОСОБА_1 документах не усунуті недоліки, зазначені в попередньому рішенні комісії (відсутні підтвердження настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби.
Не погоджуючись з такою відповіддю, позивач звернувся до суду.
Постановою Любарського районного суду Житомирської області від 15.01.2018 по справі № 282/839/17, яка набрала законної сили (а.с.28-38), позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 30 травня 2015 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлені у листі Департаменту фінансів Міністерства Оборони України від 13.05.2017 року № 248/3/6/1656. Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду ІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, на дату встановлення інвалідності, а саме 30.05.2015 року, відповідно до порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, з урахуванням того, що ОСОБА_1 подано до заяви до Любарського РВК від 20.09.2016 року повний перелік документів передбачений законодавством, що підтверджують його право на отримання одноразової грошової допомоги та свідчать про причину та обставини отриманих ним поранення (контузія) та захворювань.
На виконання рішення суду, позивач повторно подав до Військового комісару Любарського районного військового комісаріату заяву від 03.07.2018 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності (а.с. 39).
Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17.08.2018 № 85 (а.с. 40) ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги так як інвалідність встановлено понад 3-х місячний термін після звільнення зі служби та зазначено, що зміна групи інвалідності відбулась в понад дворічний термін.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно п. 4 та п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
4) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
5) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Підпунктом 4 Пунктом другим Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499, передбачено, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Відповідно до абз. 2 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975), особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності з 30.05.2016, а звільнився позивач зі служби 28.07.1988, тобто три місяці після звільнення з військової служби пройшли 29.10.1988.
Таким чином, ані статтею 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" , ані Порядком № 499, які діяли на час настання інвалідності позивача, не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.
Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.
Отже, ІІ група інвалідності встановлена позивачу в період, коли законодавством не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, а тому позов не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк