Справа № 9901/760/18
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
Іменем України

13 листопада 2018 року

Київ

справа №9901/760/18

адміністративне провадження №П/9901/760/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Стрелець Т. Г.,
суддів Бившевої Л.І., Берназюка Я.О., Смоковича М.І., Шарапи В.М.
за участю:
секретаря судового засідання: Головко О.В.
позивача ОСОБА_1
представника відповідача Петренко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та нечинним рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів від 15 березня 2018 року № 62/дс-18, -

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. 29 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якому просив визнати протиправним та нечинним рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15 березня 2018 року № 62/дс-18 щодо визначення результатів спеціальної перевірки ОСОБА_1 у межах добору кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеного Комісією 03 квітня 2017 року.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено, яким саме вимогам, встановленим статтею 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не відповідає ОСОБА_1 як кандидат на посаду судді місцевого суду.

В оскаржуваному рішенні Вища кваліфікаційна комісія суддів України (далі - ВККС) посилається на те, що позивачем не вжито заходів щодо постановки його на військовий облік до отримання ним відповідної вимоги Міністерства оборони України. Разом з тим, такі висновки є невірними, оскільки з 27 грудня 2017 року по даний час ОСОБА_1 перебуває на обліку у Звенигородському районному військовому комісаріаті Черкаської області, про що позивач в січні 2018 року повідомив Комісію.

Крім того, ВККС була проінформована, що позивач не перебував на військовому обліку з 03.08.2011 року по 26.12.2017 року у зв`язку із присвоєнням йому статусу «невійськовозобов`язаний».

Оскаржуване рішення також містить посилання на те, що копія трудової книжки позивача містить запис від 01.06.2012 року про зарахування його на стажування в адвокатському об`єднанні «Леонід Остапенко та партнери» на посаду стажиста юриста, а також запис від 16.07.2012 року про відрахування зі стажування, натомість в анкеті ОСОБА_1 у розділі «Відомості про трудову діяльність» не вказаний цей період трудової діяльності.

Проте, позивач до засідання Комісії від 15.03.2018 року не отримував пропозицій від ВККС надати пояснення з приводу зазначеного запису, а тому не мав можливості надати докази щодо відсутності трудових відносин із вищезазначеним адвокатським об`єднанням. На засідання ВККС 15.03.2018 року він надав пояснення з цього приводу, зазначивши, що не укладав трудовий договір з адвокатським об`єднанням «Леонід Остапенко та партнери», а проходив лише стажування (неоплачуване навчання) без виконання роботи та оформлення трудових відносин..

3. Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та нечинним рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів від 15 березня 2018 року № 62/дс-18.

4. Відповідач Вища кваліфікаційна комісія суддів України, заперечила проти позову, зазначивши, що підставою для висновку про невідповідність ОСОБА_1 вимогам, встановленим Законом України «Про судоустрій і статус суддів» щодо кандидатів на посаду суддів місцевого суду, є відповідь Міністерства оборони України від 21 грудня 2017 року про відсутність позивача на військовому обліку та не вжиття ним заходів щодо постановки на військовий облік. Крім того, відомості, що містяться у трудовій книжці ОСОБА_1 не співпадають з тим, які він зазначив в анкеті кандидата на посаду судді у розділі «Відомості про трудову діяльність», зокрема, що проходження стажування в адвокатському об`єднанні «Леонід Остапенко та партнери».

5. ОСОБА_1 надав до суду відповідь на відзив Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якій просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6. Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 3 квітня 2017 року №28/зп-17 оголошено набір кандидатів на посаду судді місцевого суду та затверджено Умови подання документів та допуску до добору і відбіркового іспиту кандидатів на посаду судді місцевого суду.

7. Рішенням ВККС від 21 вересня 2017 року №13-дс/17 ОСОБА_1 допущено до участі у доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду та складенні відбіркового іспиту як особу, яка має трирічний стаж роботи на посаді помічника судді.

8. Рішенням ВККС від 3 листопада 2017 року №117-зп/17 продовжено участь ОСОБА_1 у доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду за результатами відбіркового іспиту.

9. 6 грудня 2017 року ВККС в межах проведення спеціальної перевірки направила запит до Міністерства оборони України з проханням подати відомості щодо кандидата на посаду судді ОСОБА_1 (були вказані адреса фактичного проживання та реєстрації, додано копії анкета кандидата, паспорта та військового квитка) стосовно його відношення до військового обов`язку, дійсності військового квитка, а також інші відомості, що можуть вказувати на відповідність кандидата критеріям компетентності або доброчесності.

10. Міністерство оборони України у листі від 21 грудня 2017 року повідомило Комісію, що за вказаними у її запиті адресами фактичного проживання та реєстрації ОСОБА_1 на військовому обліку не перебуває.

11. 3 січня 2018 року ОСОБА_1 надіслав на адресу Комісії заяву, в якій повідомив про те, що у грудні 2017 року його взято на військовий облік Звенигородським РВК Черкаської області. На запит ВККС від 7 лютого 2018 року 9 лютого 2018 року позивач надіслав пояснення, в яких вказав, що 3 серпня 2011 року він був знятий з військового обліку Шполянським РВК Черкаської області у зв`язку із визнанням непридатним до військової служби, а 27 грудня 2017 року взятий на облік Звенигородським РВК Черкаської області та визнаний обмежено придатним до військової служби. До пояснень позивач додав копії військового квитка.

12. На засіданні Комісії 15 березня 2018 року ОСОБА_1 підтвердив надані раніше пояснення.

13. За результатами вивчення поданих на розгляд Комісії матеріалів, пояснень позивача, керуючись статтею 74 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ВККС прийняла оскаржуване рішення №62/дс-18 від 15 березня 2018 року про припинення участі ОСОБА_1 у доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошену Комісією 3 квітня 2017 року.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
14. Конституція України.
14.1. Стаття 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

14.2. Стаття 65. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

15. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.
15.1. Стаття 8. Право на повагу до приватного і сімейного життя. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

15.2. Стаття 13. Право на ефективний засіб юридичного захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

16. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1402).
16.1. Стаття 69. На посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою.
Для цілей цього Закону вважається:

стажем професійної діяльності у сфері права - стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти;

16.2. Стаття 70. Добір та призначення на посаду судді здійснюється в порядку, визначеному цим Законом, та включає такі стадії:

1) рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про оголошення добору кандидатів на посаду судді з урахуванням прогнозованої кількості вакантних посад суддів;

2) розміщення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України на своєму офіційному веб-сайті оголошення про проведення добору кандидатів на посаду судді.

В оголошенні має бути зазначено кінцевий термін подання документів до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, що не може бути меншим ніж 30 днів із дати розміщення оголошення, а також прогнозована кількість вакантних посад суддів на наступний рік;

3) подання особами, які виявили намір стати суддею, до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України відповідної заяви та документів, визначених статтею 71 цього Закону;

4) здійснення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України перевірки відповідності осіб, які звернулися із заявою для участі в доборі, установленим цим Законом вимогам до кандидата на посаду судді на основі поданих документів;

5) допуск Вищою кваліфікаційною комісією суддів України осіб, які за результатами перевірки на час звернення відповідають установленим цим Законом вимогам до кандидата на посаду судді, до участі у доборі та складенні відбіркового іспиту;

6) складення особою, допущеною до участі у доборі, відбіркового іспиту;

7) встановлення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України результатів відбіркового іспиту та їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

8) проведення стосовно осіб, які успішно склали відбірковий іспит, спеціальної перевірки в порядку, визначеному законодавством про запобігання корупції, з урахуванням особливостей, визначених статтею 74 цього Закону;

9) проходження кандидатами, які успішно склали відбірковий іспит та пройшли спеціальну перевірку, спеціальної підготовки; отримання свідоцтва про проходження спеціальної підготовки;

10) складення кандидатами, які пройшли спеціальну підготовку, кваліфікаційного іспиту та встановлення його результатів;

11) зарахування Вищою кваліфікаційною комісією суддів України кандидатів на посаду судді за результатами кваліфікаційного іспиту до резерву на заміщення вакантних посад судді, визначення їх рейтингу, оприлюднення списку кандидатів на посаду судді, включених до резерву та рейтингового списку, на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

12) оголошення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України відповідно до кількості вакантних посад судді у місцевих судах конкурсу на заміщення таких посад;

13) проведення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України конкурсу на заміщення вакантної посади судді на основі рейтингу кандидатів, які взяли участь у такому конкурсі, та внесення рекомендації Вищій раді правосуддя щодо призначення кандидата на посаду судді;

14) розгляд Вищою радою правосуддя рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та ухвалення рішення щодо кандидата на посаду судді;

15) видання указу Президента України про призначення на посаду судді - у разі внесення Вищою радою правосуддя подання про призначення судді на посаду.

16.3. Стаття 72. Добір кандидатів на посаду судді полягає у проходженні особами, допущеними до добору, відбіркового іспиту, організації проведення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України щодо осіб спеціальної перевірки в порядку, встановленому законодавством у сфері запобігання корупції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, а також у проходженні спеціальної підготовки та складенні кваліфікаційного іспиту.

Вища кваліфікаційна комісія суддів України зобов`язана забезпечити прозорість відбіркового та кваліфікаційного іспитів. На кожному з цих етапів та під час перевірки робіт можуть бути присутніми представники засобів масової інформації, громадських об`єднань, судді, адвокати, представники органів суддівського самоврядування, а також кожний кандидат на посаду судді, який брав участь у складенні відповідного іспиту.

16.4. Стаття 74. Проведення спеціальної перевірки щодо кандидата на посаду судді. Для проведення спеціальної перевірки Вища кваліфікаційна комісія суддів України після ухвалення попереднього рішення про допуск осіб, які успішно склали відбірковий іспит, до наступного етапу добору надсилає до уповноважених органів запити про перевірку відповідних відомостей щодо вказаних осіб.

У разі проведення перевірки відомостей шляхом безпосереднього доступу до автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та банків даних, держателем (адміністратором) яких є державні органи або органи місцевого самоврядування, запити до відповідних органів не надсилаються.

Перелік уповноважених державних органів та вимоги до інформації, що повинна бути надана або отримана, визначаються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з урахуванням інформації, що міститься в особових справах кандидатів на посаду судді.

Фізичні та юридичні особи мають право подавати до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України інформацію щодо кандидатів на посаду судді.

За результатами спеціальної перевірки Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює рішення про направлення осіб, які відповідають установленим до кандидата на посаду судді вимогам, для проходження спеціальної підготовки в Національній школі суддів України.

У разі одержання інформації, що свідчить про невідповідність кандидата на посаду судді встановленим цим Законом вимогам, Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює вмотивоване рішення про припинення подальшої участі у доборі кандидата на посаду судді.
17. Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII в редакції від 15.06.2011 року.
17.1. Стаття 1. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

17.2. Стаття 14. Приписка громадян України чоловічої статі до призовних дільниць проводиться з метою взяття їх на військовий облік, визначення наявних призовних ресурсів, ступеня придатності до військової служби, встановлення освітнього рівня, здобутої спеціальності або професії, рівня фізичної підготовки, вивчення особистих якостей.

На районні (міські) комісії з питань приписки покладаються зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких за станом здоров`я визнано непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час (частина 9).

За результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності комісія з питань приписки може прийняти одне з таких рішень:

придатний для військової служби та попередньо призначений до служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні;

тимчасово непридатний до військової служби, потребує лікування;

підлягає направленню на додаткове медичне обстеження та проведення повторного медичного огляду (із зазначенням дати проведення);

непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних;
непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягає виключенню з військового обліку;

підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі, обмеження волі, арешту, виправних робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості, у тому числі із звільненням від відбування покарання;

підлягає виключенню з військового обліку як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

17.3. Стаття 18. Від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни Україниякі визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час.

17.4. Частина 1, 3 статті 33. Військовий облік поділяється на облік призовників і облік військовозобов`язаних.

Військовий облік усіх призовників і військовозобов`язаних ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

17.5. Стаття 37. Взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.
(частина 6 статті 37) Виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України) підлягають громадяни України, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

18. Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена , затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58.
18.1. Пункт 1.1. Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Трудові книжки ведуться на студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем „кваліфікований робітник, „молодший спеціаліст, „бакалавр, „спеціаліст та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності.

18.2. Пункт 2.2. Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію)за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

18.3. 2.17. Запис у трудову книжку про стажування студентів вищих, учнів професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, вноситься підприємством, установою, організацією, де вони проходили стажування, із зазначенням посади, періоду та місця проходження (структурний підрозділ) стажування, спеціальності (кваліфікації) або професії (кваліфікаційного рівня) стажиста. Підставою для таких записів є наказ про проходження стажування.

19. Наказ Міністерства оборони України №207 від 12.07.99 Про внесення змін та доповнень до Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року N 2.
Пункт 95 викласти у такій редакції:

"95. Залежно від стану здоров`я громадянам, придатним до військової служби, та тим, які призиваються на строкову військову службу, встановлюється один із ступенів обмеження 1, 2, 3 або 4. Особам, тимчасово непридатним до військової служби, встановлюється ступінь обмеження 5, непридатним до військової служби в мирний час, обмежено здатним у воєнний час 6, непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку 7".

Пункт 96 викласти у такій редакції:

Лікар виносить одну із таких постанов про придатність (тимчасову або повну непридатність) до строкової служби: а) "придатний до військової служби. Ступінь обмеження 1 (2, 3, 4)"; б) "тимчасово непридатний до військової служби. Ступінь

обмеження 5"; в) "непридатний до військової служби у мирний час, обмежено здатний у воєнний час. Ступінь обмеження 6"; г) "непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку. Ступінь обмеження 7"

Стаття 73. Передбачає набуті фіксовані деформації стопи. До пункту "б" належать: плоскостопість 3-го ступеня; відсутність або зведення усіх пальців на обох стопах; відсутність частини стопи на будь-якому її рівні; відсутність, зведення або нерухливість усіх пальців на рівні основних фаланг на обох стопах (для оглянутих за графою III Розкладу хвороб у цьому випадку застосовується пункт "в").

Стаття 73-б передбачає визнання непридатним до військової служби в мирний час, обмежено здатним у воєнний час.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20. Колегія суддів звертає увагу, що завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

21. Розглядаючи справи, предметом яких є вирішення питання правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суди мають встановити насамперед, чи прийняте таке рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, а також, чи порушує воно права та охоронювані законом інтереси особи.

22. Крім того, суди повинні дослідити такі акти на предмет їх обґрунтованості, якщо об`єктивність та обґрунтованість даних актів є ключовим питанням правового спору.

23. Порядок відбору кандидатів на посаду судді місцевого суду регламентується нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1402).

24. Зокрема, статтею 69 цього Закону передбачені обов`язкові вимоги, яким повинен відповідати кандидат на посаду судді. Серед таких: вік - не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років; вища юридична освіта; стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років; компетентний, доброчесний, володіє державною мовою. Дана стаття передбачає також ряд обмежень, за наявності яких особа не може претендувати на посаду судді.

25. Частиною першої статті 70 Закону № 1402 встановлено порядок добору та призначення на посаду судді, що складається із відповідних етапів.

26. Зокрема, на етапі перевірки документів осіб, які виявили намір стати суддею Вищою кваліфікаційною комісією суддів України здійснюється перевірки відповідності таких осіб установленим цим Законом вимогам до кандидата на посаду судді на основі поданих документів.

27. Колегія суддів звертає увагу, що на даному етапі має місце перевірка лише частини критеріїв, передбачених статтею 69 Закону № 1402, встановлення яких можливе на підставі поданих документів. Зокрема, вік, наявність вищої юридичної освіти та стажу діяльності у сфері права, володіння українською мовою.

28. Разом з тим, такий критерій, зокрема, як доброчесність, є оціночними. Для винесення рішення про те, чи відповідає особа даному критерію, орган, який здійснює таке оцінювання, має провести обов`язкову перевірку, звернутися до уповноважених органів із відповідними запитами на одержання інформації, а тому такий критерій підлягає встановленню саме на етапі проходження кандидатом спеціальної перевірки.

29. Відповідно, саме на стадії проходження кандидатом спеціальної перевірки Комісія оцінює його на відповідність критерію доброчесності, який встановлений статтею 69 Закону №1402.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення ВККС від 15 березня 2018 року № 62/дс-18 щодо визначення результатів спеціальної перевірки ОСОБА_1 у межах добору кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеного Комісією 03 квітня 2017 року, яким вирішено припинити участь позивача у доборі кандидата на посаду судді, прийняте на підставі саме частини 4 статті 74 Закону №1402.

Підставою для його прийняття стали наступні обставини:

- позивачем не вжито заходів щодо постановки його на військовий облік до отримання ним відповідної вимоги Міністерства оборони України.

- копія трудової книжки позивача містить запис від 01.06.2012 року про зарахування його на стажування в адвокатському об`єднанні «Леонід Остапенко та партнери» на посаду стажиста юриста, а також запис від 16.07.2012 року про відрахування зі стажування, натомість в анкеті ОСОБА_1 у розділі «Відомості про трудову діяльність» не вказаний цей період трудової діяльності.

Зазначене у своїй сукупності дало підстави для висновку ВККС про невідповідність кандидата на посаду судді установленим Законом №1402 вимогам.

Посилаючись на протиправність вищезазначеного рішення, позивач вказав, що ВККС, застосовуючи норму статті 74 Закону №1402, не вказала, якому конкретно критерію, встановленому статтею 69 цього Закону, не відповідав ОСОБА_1 .

30. Суд зазначає, що приписи статті 74 ЗУ № 1402 вимагають ухвалення Комісією саме мотивованого рішення. Відсутність мотивів у такому рішенні є законодавчо визначеною підставою для його оскарження і наступного скасування.

Вищенаведене зумовлює висновок, що законодавець вимагає наявність мотивів як обов`язкової складової ухвалених за результатами добору кандидатів на посаду судді рішень і гарантії дотримання прав особи, щодо якої прийнято дане рішення.

31. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що системний аналіз норм статей 69 та 74 Закону №1402 в контексті змісту рішення ВККС від 15 березня 2018 року № 62/дс-18 свідчить, що Комісія, аналізуючи дані, отримані нею в результаті спеціальної перевірки, зокрема, щодо неперебування ОСОБА_1 на військовому обліку у період з 3 серпня 2011 року по 27 грудня 2017 року та не вжиття самостійно заходів до постановки на такий облік, а також зазначення в анкеті на посаду судді відомостей, що суперечать записам у трудовій книжці, дійшла висновку про невідповідність позивача саме критерію доброчесності.

32. Відсутність в оскаржуваному рішенні ВККС прямої вказівки на невідповідність позивача конкретному критерію, встановленому статтею 69 Закону №1402, не може свідчити про його необґрунтованість, оскільки сам зміст цього рішення дає можливість установити, якому саме критерію не відповідає позивач як кандидат на посаду судді, та мотиви, з яких Комісія дійшла такого висновку.

33. Оскільки, як свідчать матеріали справи, спірне рішення приймалось відповідачем колегіально, відповідно до норм чинного законодавства, містить визначені законом підстави для його прийняття, а також мотиви, з яких ВККС дійшла висновку про припинення участі ОСОБА_1 у доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеному Комісією 03 квітня 2017 року, колегія суддів вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням порядку проведення кваліфікаційного оцінювання судді.

34. В частині обґрунтованості висновків, які лягли в основу рішення ВККС від 15 березня 2018 року №62/дс-18, колегія суддів зазначає наступне.
35. Конституцією України у статті 65 встановлено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
36. Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон №2232-XII ) конкретизовано норму статті 65 Закону України щодо порядку проходження громадянами України військової служби.
37. Оскаржуваним рішенням ВККС встановлено, що відповідно до запису у військовому квитку ОСОБА_1 07 лютого 2001 року при проходженні комісії та постановки на облік в Шполянському РВК 07.02.2001 року позивач за статтею 73б розладу хвороб був визнаний непридатними до військової служби.
Разом з тим, відповідно до Наказу Міністерства оборони України №207 від 12.07.99 Про внесення змін та доповнень до Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року N 2, в редакції, чинній як на момент постановки позивача на облік в Шполянському РВК 07.02.2001 року, так і на момент зняття з обліку в 2011 році, стаття 73б передбачає віднесення військовозобов`язаного до категорії «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено здатний у воєнний час.»
Відповідно, враховуючи норми статті 37 Закону №2232-XII, позивач підлягав постановці на військовий облік військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах.
Натомість, як вірно зазначив відповідач в оскаржуваному рішенні, ОСОБА_1 з моменту зняття його з обліку 3 серпня 2011 року та до моменту постановки 27 грудня 2017 року на облік Звенигородським РВК Черкаської області не вживав заходів щодо постановки на такий облік.
38. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що оскаржуване рішення порушує його права, оскільки містить неправдиву інформацію про нього, а тому, метою звернення до суду з позовом про його скасування є спростування цієї недостовірної інформації.

39. З цього приводу колегія суддів зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

40. При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

41. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

42. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

43. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

44. Судовий захист не може розповсюджуватися на майбутнє можливе порушення прав, оскільки спрямований на захист конкретних уже порушених прав особи, яка звертається до суду.

45. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

46. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

47. Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права.

48. Разом з тим, у рамках даної справи встановлено, що оскаржуване рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів від 15 березня 2018 року № 62/дс-18, яким припинено участь ОСОБА_1 у доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеному Комісією 03 квітня 2017 року, стосується прав позивача саме як кандидата на посаду судді в рамках оголошеного відповідачем добору.

49. Відповідно, враховуючи ту обставину, що оголошений Комісією добір кандидатів на посади суддів на момент вирішення даної справи закінчений, колегія суддів дійшла висновку, що скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів від 15 березня 2018 року № 62/дс-18, яким припинено участь ОСОБА_1 у доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеному Комісією 03 квітня 2017 року не дозволить ефективно захистити права позивача, що, в свою чергу, суперечитиме завданням адміністративного судочинства.

50. Крім того, суд звертає увагу, що оскаржуване рішення ніяким чином не створює прав та обов`язків для позивача як для приватної особи та не позбавляє ОСОБА_1 в майбутньому можливості брати участь у відборі на посаду судді місцевого суду, а його скасування не буде мати жодних юридично-значимих наслідків для позивача.

51. Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та нечинним рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів від 15 березня 2018 року № 62/дс-18 - відмовити.

2. Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

3. Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складений та підписаний 19.11.2018.

Головуючий суддя Т. Г. Стрелець
Судді М.І. Смокович
Л.І. Бившева
Я.О. Берназюк
В.М. Шарапа