Справа № 815/2897/18
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2897/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

за участю:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 за ордером,

відповідач не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одеса про стягнення недоплаченої суми пенсії в розмірі 519 786,68 грн.

І. Суть спору:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одеса, в якому просив:

1. Постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача - Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі недоплачену ОСОБА_1 суму пенсії в розмірі 519 786 гривень 68 копійок (п'ятсот дев'ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят шість гривень 68 копійок).

ІІ. Аргументи сторін

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

19.06.2009 р. Малиновський районний суд рішенням задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 В подальшому Вищий адміністративний суд України змінив дане рішення, виклавши абзац 2 резолютивної частини постанови Малиновського райсуду м. Одеси від 19.06.2009 р. в такій редакції: «Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси провести перерахунок та виплати пенсії та додаткової пенсії ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.ст. 49,50,54,67,71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування» та встановленого прожиткового мінімуму відповідно до закону про Державний бюджет України на відповідний рік із врахуванням проведених виплат».

Відповідач виконував судові рішення до листопада 2011 р., й тоді розмір пенсії позивача становив 7200 грн. на місяць. Однак, привласнивши собі право самовільно порушувати Конституційні гарантії та чинне законодавство України, а також чинні судові рішення, відповідач з листопада 2011 р. безпідставно й незаконно зменшив розмір пенсії позивача до 1600 грн. на місяць.

Позивач вважає, що відповідач скоїв суттєву недоплату належної пенсії позивача за останні 80 місяців (з листопада 2011 р. по червень 2018 р.), що складає відповідно до доданих до матеріалів справи розрахунків, 519 786,68 грн.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Зокрема, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідно до частини3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Дане положення принципово забороняє погіршувати становище людини. Тому він вважає, що відповідач зменшуючи розмір пенсії позивача з 7200 грн. до 1600 грн. діяв всупереч конституційним нормам.

10.07.2018 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами загального позовного провадження.

06.08.2018 р. ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд продовжив підготовче провадження по даній справі до 90 днів.

06.08.2018р. суд своєю ухвалою відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

03.10.2018 р. ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

В матеріалах справи міститься відзив на адміністративний позов, в якому відповідач у задоволенні позову просить відмовити з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов.

В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що протоколом індивідуального перерахунку від 02.08.2010 р. по особовому рахунку №202804 позивачу здійснений перерахунок пенсії згідно з постановою суду.

В вересні 2010 року позивачу виплачені кошти у розмірі 69 847,88 грн.

З вересня 2010 року по жовтень 2011 року включно пенсія виплачувалась позивачу в розмірі передбаченому судовим рішенням.

Водночас Законом України «Про внесення змін до Закону України Про «Державний бюджет України на 2011 р.» Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені ст. ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

06.07.2011 р. Кабінет Міністрів України прийняв Постанову «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» №745, яка набрала чинності з 23.07.2011 р., пунктами 1 і 3 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 р. №1210 був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, з 01.09.2011 р. виплата державної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю проводилась у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», а з 01.01.2012 р. здійснюється у розмірі передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 р. «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, Законами України «Про внесення змін до Закону України» «Про Державний бюджет України на 2011 р.» , «Про Державний бюджет України на 2012 р.», «Про Державний бюджет України на 2013 р.», «Про Державний бюджет України на 2014 р.», «Про Державний бюджет України на 2015 р.», встановлено, що у 2011 - 2015 роках положення, зокрема статей 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансування ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 - 2015 роки.

Таким чином, оскільки зміни до статей 50, 54 Закону №76 внесено Законом України №76-VIII від 28.12.2014р. і Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» №80-VII прийнято 28.12.2014р., то пунктом 9 Закону України « Про Державний бюджет України на 2015 рік» було вказано, що норми і положення статей 20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52 і 54 Закону №796 застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування».

Виходячи з аналізу вищенаведених норм та на думку відповідача об'єднане управління правомірно здійснює виплати позивачу пенсії та додаткової пенсії у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Заслухавши вступне слово позивача, та представника позивача з'ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення частково. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

ІІІ. Обставини, встановлені судом.

Так, суд встановив, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом 2-ї групи від захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії ЧАЕС, у зв'язку з чим йому була призначена пенсія, що підтверджується посвідченнями НОМЕР_1 від 10.06.1997 р. та НОМЕР_2 від 28.03.1997 . (т.1 а.с.16-17).

19.06.2009 р. постановою Малиновського районного суду м. Одеса позов ОСОБА_1 задоволено частково: «Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 по інвалідності», передбачений ст.50 п.4 ст.54, п.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру, встановленого ч.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та провести відповідні виплати з 25.03.2009 р.».

26.05.2010 р. ухвалою Одеський апеляційний адміністративний суд постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 19.06.2009 р. залишив без змін.

15.10.2013 р. постановою Вищий адміністративний суд постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 19.06.2009 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2010 змінив, виклавши абзац 2 резолютивної частини постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 19.06.2009 р. в такій редакції:

«Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси провести перерахунок та виплати пенсії та додаткової пенсії ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.ст. 49,50,54,67,71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування» та встановленого прожиткового мінімуму відповідно до закону про Державний бюджет України на відповідний рік із врахуванням проведених виплат».

У вказаних вище рішеннях суди зазначали, що за загальними засадами пріоритету законів над підзаконними актами при визначенні позивачу пенсії застосуванню підлягали статті 49, 50, 54 Закону №796- ХІІ, а не положення Постанови КМУ від 16.07.2008р. №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», які істотно звужують обсяг встановлених законом прав та на які посилається відповідач, заперечуючи проти позову. При здійсненні розрахунку пенсій згідно з вимогами зазначених норм Закону №№796- ХІІ та із врахуванням положень ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які визначають мінімальний розмір пенсій за віком, застосуванню підлягав розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

На виконання рішення суду протоколом індивідуального перерахунку від 02.08.2010 р. по особовому рахунку №202804 відповідач здійснив перерахунок пенсії у відповідності до постанови Вищого адміністративного суду.

В вересні 2010 року позивачу виплачені кошти у розмірі - 69847,88 грн.

З вересня 2010 р. по жовтень 2011 р. включно пенсія виплачувалась позивачу в розмірі 7200 грн. на місяць. З листопада 2011 р. позивач отримує пенсію у розмірі 1600 грн.

Вирішуючи питання щодо правомірності вимог позивача суд виходить з наступного.

IV Джерела права та висновки суду.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: Громадяни, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, належать до категорії 1, або 2, або 3. Порядок визначення цих категорій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, що діяла на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії) в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою не можуть бути нижчими, зокрема по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 р.» №3491-VIвід 14.06.2011р. розділ VII Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 р.» доповнено п.4, який встановлює, зокрема, що у 2011 році норми і положення ст.39,50,51,52,54 Закону №796 ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Відтак Законом №3491-VIвід 14.06.2011р.Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені ст. ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

06.07.2011 р. Кабінет Міністрів України прийняв Постанову «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» №745, яка набрала чинності з 23.07.2011 р., пунктами 1 і 3 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 р. №1210 був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, суд встановив, що з 01.09.2011 р. виплата державної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю проводилась у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», а з 01.01.2012 р. здійснюється у розмірі передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 р. «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, Законами України «Про внесення змін до Закону України» «Про Державний бюджет України на 2011 р.» , «Про Державний бюджет України на 2012 р.», «Про Державний бюджет України на 2013 р.», «Про Державний бюджет України на 2014 р.», «Про Державний бюджет України на 2015 р.», встановлено, що у 2011 - 2015 роках положення, зокрема статей 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансування ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 - 2015 роки.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р. було внесено зміни до статей 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 28.12.2014 р. особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у порядку та розмірах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 р. «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Дане положення принципово забороняє погіршувати становище людини. При цьому суд зазначає, що розмір пенсії - це кількісний показник, що відображає обсяг прав позивача на пенсію.

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 р. «Про незалежність судової влади» зазначено, що відповідно до статті 8 та статті 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини і громадянина, а також нові закони , які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Крім того, частина першої статті 58 Конституції України закріплює загальновизнаний принцип права, відповідно до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999р.№1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі наголошується на тому, що до події факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд зазначає, що заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13.05.1997р. №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата вказав, що закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативного акту.

Відповідно до розрахунків позивача (том І, а.с.6-7) та довідки об'єднаного УПФУ в м. Одесі про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії (том І, а.с.54-55), починаючи з листопада 2011 року згідно з фактично виплаченими пенсіями позивачу суд встановив, що їх розмір суттєво зменшився. На підставі розрахунків, які містяться в матеріалах справи, сума недоплаченої пенсії позивачу становить 519 786 (п'ятсот дев'ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят шість),68 грн.Таким чином, на думку суду, починаючи з листопада 2011 року відбулося значне звуження прав позивача.

Крім того, щодо вирішення питання стосовно обмеження гарантій, установлених законом , суд виходить із такого.

Відповідно до ст.1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава

Згідно з чч.1, 2 ст.8 Конституції України Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй .

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За статтею 16 Основного Закону України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов'язком держави.

Виходячи зі змісту цієї статті Основного Закону України обов'язок держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу зумовлює надання особливого статусу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У своєму рішенні від 17.07.2018 р. №6-р/2018 Конституційний Суд України підкреслює, що необхідність збереження генофонду Українського народу викликана, перш за все, незадовільною екологічною ситуацією, спричиненою, зокрема, Чорнобильською катастрофою, наслідком якої стало погіршення стану здоров'я населення, демографічний занепад, зростання смертності потерпілого від Чорнобильської катастрофи населення, захворюваності дітей, підвищення рівня інвалідизації населення. Вкрай серйозними наслідками, породженими цією катастрофою, є також проблеми соціально-психологічного характеру у постраждалих від Чорнобильської катастрофи громадян.

Отже, виконання державою обов'язку щодо збереження генофонду Українського народу потребує належного обсягу державних видатків, зокрема, у сферу охорони здоров'я, соціального забезпечення та їх ефективного використання; підтримання у належному стані санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, створення ефективних заходів щодо попередження захворювань, зниження ризиків для здоров'я людини, що пов'язані з радіоактивним забрудненням значної території та негативним впливом цього фактора на довкілля та громадян.

Зважаючи на сутність статті 16 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що закріплення передбаченого у ній обов'язку держави у розділі І "Загальні засади" Конституції України вказує на засадничий характер цього обов'язку та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв'язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків.

Встановлення у законах України пільг, компенсацій та гарантій громадянам України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обумовлено виконанням державою свого конституційного обов'язку, передбаченого статтею 16 Основного Закону України, щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу. Такі пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов'язку.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що "відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов'язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров'я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров'я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави" (пункт 4 мотивувальної частини).

У Рішенні у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України, зокрема, встановив, що Закон №796 визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди; Конституційний Суд України неодноразово констатував, що Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави (абзаци одинадцятий, чотирнадцятий пункту 5 мотивувальної частини).

Скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов'язку держави, передбаченому у статті 16 Основного Закону України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України.

У преамбулі Закону №796 закріплено, що цей закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення. Крім того, у ній наголошено, що Чорнобильська катастрофа торкнулася долі мільйонів людей; у багатьох регіонах, на величезних територіях виникли нові соціальні та економічні умови; Україну оголошено зоною екологічного лиха; створення системи надійного захисту людей від наслідків Чорнобильської катастрофи потребує залучення значних фінансових, матеріальних та наукових ресурсів.

Конституційний Суд України вважає за необхідне зауважити, що положення статті 16 Основного Закону України зобов'язують державу нести відповідальність за впровадження системи заходів щодо розв'язання проблем, пов'язаних із забезпеченням захисту прав, інтересів, гарантій, наданих особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Конституційний Суд України зазначає, що необхідність забезпечення належного рівня соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, зумовлена обмеженнями, ризиками, втратами, яких зазнали вони та члени їх сімей. В ухваленому на виконання статті 16 Конституції України Законі №796 передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб - комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій. Фактично ці заходи є компенсацією особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров'я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, а також основним засобом реалізації державою конституційного обов'язку щодо забезпечення соціального захисту таких осіб.

З огляду на це соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, має передбачати відшкодування шкоди, заподіяної їх життю, здоров'ю і майну внаслідок радіоактивного забруднення, та реалізовуватися шляхом надання їм відповідних пільг, компенсацій і гарантій. Вибір такого особливого порядку відшкодування шкоди обумовлений надзвичайними масштабами катастрофи та її наслідків.

Рівень соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має бути таким, щоб забезпечувати їм гідне життя, і не повинен залежати від майнового стану їх сімей. Обмеження чи скасування пільг для осіб, на яких поширюється дія Закону №796, без відповідної рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов'язань держави щодо забезпечення соціального захисту цієї категорії осіб. У разі зміни правового регулювання набуті такими особами права на пільги, компенсації і гарантії повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації або запроваджені рівноцінні чи більш сприятливі умови соціального захисту.

Конституційний Суд України вважає, що передбачені оспорюваними положеннями зміни до Закону №796, які стосуються обмеження чи скасування пільг, компенсацій і гарантій, призвели до звуження прав осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зниження рівня їх соціального забезпечення.

Отже, Конституційний Суд України наголошує, що комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій, передбачених Законом №796 (до внесення змін Законом №76), слід сприймати як один із основних засобів реалізації державою закріпленого у статті 16 Конституції України обов'язку щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу.

Обмеження чи скасування Законом №76 пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом 796, фактично є відмовою держави від її зобов'язань, передбачених статтею 16 Конституції України, у тому числі, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Приписи статті Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов'язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Повертаючись до фактичних обставин даної адміністративної справи, суд з огляду на зміст ст.54 Закону №796 ( в редакції чинній на момент звернення позивача до пенсійного органу за призначенням пенсії) зазначає, що з метою соціального захисту потерпілого населення,цією нормою встановлено, що в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою не можуть бути нижчими, зокрема по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Враховуючи той факт, що застосування нормативно-правових актів до правовідносин пов'язаних з призначенням та виплатою пенсії позивачу, які виникли раніше, призвело до суттєвого фактичного зменшення розміру пенсії, суд робить висновок, що відбулося обмеження прав позивача.

При цьому суд зазначає, що він погоджується з аргументацією відповідача, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а судове рішення не може бути гарантією проти таких змін в майбутньому, однак, на думку суду, за умов, коли вони не звужують вже існуюче право, гарантії забезпечення якого є засадничим конституційним обов'язком держави та відповідно не порушують принцип верховенства права.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 245 КАС України визначає повноваження суду при вирішенні справи.

Так, згідно з ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення в т.ч. про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правовоїоцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, суд робить висновок про часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов'язання Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одеса здійснити виплату на користь ОСОБА_1 недоплаченої суми пенсії в розмірі 519 786 (п'ятсот дев'ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят шість),68 грн.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 90, 139, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одеса здійснити виплату на користь ОСОБА_1 недоплаченої суми пенсії в розмірі 519 786 (п'ятсот дев'ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят шість),68 грн.

3. У решті позовних вимог відмовити.

4.Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення»КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П'ятого апеляційного адміністративного суду.

5. Позивач- ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_1

Відповідач- Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одеса адреса: вул. Прохорівська, буд.3, м. Одеса, 65007, .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 15 листопада 2018 року

Суддя О.Я. Бойко

.