Справа № 826/10005/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 листопада 2018 року № 826/10005/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_25, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання незаконною та скасування постанови НКРЕКП №1513 від 28.12.2017 року «Про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік»,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_25, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (далі - Позивачі) звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Відповідач, НКРЕКП), в якому просять визнати незаконною (такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили) та скасувати постанову НКРЕКП №1513 від 28.12.2017 року «Про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проект постанови оприлюднений лише 28 грудня 2017 року, тобто в день її прийняття. До цього часу наявним було лише обґрунтування проекту постанови, що позбавляло зацікавлених осіб можливості ознайомитись з розміром прогнозованої оптової ринкової ціни електричної енергії, яку планувалося встановити на 2018 рік. Такі дії Відповідача, на думку Позивачів, є прямим порушенням норм закону, оскільки постановою встановлюються нові підвищені ціни (тарифи) на електричну енергетику, а, отже, така постанова мала обов'язково опубліковуватись на офіційному веб-сайті НКРЕКП у встановленому порядку для того, щоб всі заінтересовані особи мали змогу висловлення своїх зауважень.

Також, Позивачі вказали, що прийнята Відповідачем постанова не відповідає Порядку формування прогнозованої оптової ціни електричної енергії, затвердженого 03.03.2016 року постановою НКРЕКП від №289, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.03.2016 р. за №428/28558, прийнята з порушенням строку, який передбачено зазначеним Порядком для затвердження та оприлюднення постанови.

Крім того, на думку Позивачів, ціна вугілля з індексом API2, що використовується при формуванні прогнозованої оптової ринкової ціни, має братись з першоджерел, тобто від міжнародних агенцій, а не від українського підприємства ДП «Держвуглепостач».

Вважаючи таку постанову незаконною та такою, що порушує права громадян України та самих Позивачів, як споживачів комунальних послуг, Позивачі, як народні депутати України, звернулись із даним позовом до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.07.2018 року позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_25, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання незаконною та скасування постанови НКРЕКП №1513 від 28.12.2017 року «Про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік» повернуто особам, які її подали.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 року у справі №826/10005/18 апеляційну скаргу ОСОБА_25, ОСОБА_10 задоволено, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.07.2018 року про повернення без розгляду заяви та ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.07.2018 року про повернення позовної заяви скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням зазначеного, ухвалою суду від 24.09.2018 року відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Водночас надано Відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву або заяви про визнання позову.

28.09.2018 року від представника Позивачів до суду надійшли заперечення проти розгляду даної справи за правилами спрощеного провадження.

Для вирішення питання щодо порядку розгляду зазначеної справи судом 08.10.2018 року надіслано запит на адресу Міністерства юстиції України з прохання надати правову позицію щодо предмета вирішення справи, а саме - чи є постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1513 від 28.12.2017 року "Про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік" нормативно-правовим актом.

10.10.2018 року через канцелярію суду представником Відповідача подано заяву про закриття провадження у справі. Заява обґрунтована тим, що дана справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки дія оскаржуваної постанови не поширюється на Позивачів, відтак, не може порушувати їх права та охоронювані законом інтереси.

Суд вважає за необхідне зазначити, оскільки питання порушеного права Позивачів оскаржуваною постановою вбачається можливим встановити тільки при розгляді справи по суті, відтак, суд надасть оцінку водночас з вирішенням справи по суті позовних вимог.

10.10.2018 року до суду надійшов відзив НКРЕКП, у якому Відповідач просить відмовити у задоволенні вимог Позивачів у повному обсязі з тих підстав, що Позивачі, як народні депутати та суб'єкти владних повноважень не мають права на позов, відтак, вказує, що право Позивачів не порушене. Вважає, що оскаржувана постанова НКРЕКП від 28.12.2017 року №1513 прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, пропорційно та своєчасно.

12.10.2018 року на адресу суду у відповідь на судовий запит надійшов лист Міністерства юстиції України №41371/16689-22-18/10.1.3, у якому зазначено, що рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг не підлягає державної реєстрації. Крім того, постанова НКРЕКП №1513 від 28.12.2017 року "Про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік" не встановлює норм права для невизначеного кола осіб, отже не є нормативно-правовим актом.

Відтак, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.11.2018 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_25, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про розгляд справи №826/10005/18 за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

28 грудня 2017 року на засіданні НКРЕКП прийнято постанову №1513 Про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік (а.с. 84-85, том 2)

Постанову від 28.12.2017 року № 1513 прийнято відповідно до статті 15 Закону України «Про електроенергетику» та статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Порядку формування прогнозованої оптової ринкової ціни електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 03 березня 2016 року № 289, якою постановлено:

п. 1) затвердити на 2018 рік прогнозовану оптову ринкову ціну електричної енергії на рівні 1 561,99 грн за 1 МВтЧгод (без ПДВ) з розбивкою на квартали: І квартал - 1 495,46 грн за 1 МВтЧгод (без ПДВ); II квартал - 1 586,69 грн за 1 МВтЧгод (без ПДВ); ІІІ квартал - 1 586,69 грн за 1 МВтЧгод (без ПДВ); IV квартал - 1 586,69 грн за 1 МВтЧгод (без ПДВ);

п. 2) Ліцензіатам, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, застосовувати цю прогнозовану оптову ринкову ціну при розрахунку роздрібних цін на електричну енергію згідно з Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 13 квітня 2017 року №504;

п. 3) Ця постанова набирає чинності з 01 січня 2018 року.

Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначені Законом України від 22.09.2016 року №1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 22.09.2016 року №1540-VIII Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб'єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що:

1. Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

2. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.

3. Основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; 4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; 5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України від 22.09.2016 року №1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор приймає обов'язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про електроенергетику» купівля всієї електричної енергії, виробленої на електростанціях, потужність чи обсяг відпуску яких перевищують граничні показники (крім випадків, передбачених цим Законом), та весь її оптовий продаж здійснюються на оптовому ринку електричної енергії України, крім електричної енергії, що купується (продається) відповідно до розділу XVII Закону України "Про ринок електричної енергії".

Частиною 8 статті 15 цього Закону встановлено, що оптовий ринок електричної енергії України створюється на підставі договору.

Згідно ч.ч. 10, 11 ст. 15 Закону України «Про електроенергетику» у договорі визначаються мета та умови діяльності, права, обов'язки та відповідальність сторін. Цей договір погоджується з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплексі, національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Антимонопольним комітетом України.

Правила оптового ринку електричної енергії України є невід'ємною частиною договору і визначають механізм функціонування оптового ринку електричної енергії України, порядок розподілу навантажень між генеруючими джерелами, правила формування ринкової ціни на електричну енергію.

Такі Правила оптового ринку електричної енергії України затверджені Протоколом Ради Оптового ринку електричної енергії України від 28.05.2012 року №8, погоджені постановою НКРЕКП від 09.08.2012 року №1028 та надають НКРЕКП повноваження затверджувати прогнозовану оптову ринкову ціну електричної енергії.

Таким чином, затвердження прогнозованих оптових ринкових цін електричної енергії є компетенцією Відповідача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Визнаючи компетенцію НКРЕКП на затвердження прогнозованої ринкової ціни електричної енергії, Позивачі разом з тим помилково не врахували, що на дату виникнення спірних правовідносин правовий статус, завдання та функції НКРЕКП були визначені Законом від 22.09.2016 року №1540-VIII, який в системі законодавчих актів України має вищу юридичну силу по відношенню до Положення «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 року №715/2014.

Порядок організації роботи НКРЕКП визначений ст. 14 Закону України від 22.09.2016 року №1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», частинами 1-4 якої, зокрема, передбачено:

1. Засідання Регулятора є основною формою його роботи як колегіального органу. Порядок організації роботи Регулятора, зокрема проведення його засідань, визначається регламентом, що затверджується Регулятором, та підлягає оприлюдненню на його офіційному веб-сайті.

2. Засідання Регулятора проводяться у формі відкритих слухань. На відкритих слуханнях розглядаються всі питання, розгляд яких належить до повноважень Регулятора, крім питань, що містять таємну інформацію.

У разі розгляду Регулятором питання, що містить таємну інформацію, порядок доступу до якої регулюється законом, Регулятор приймає рішення про розгляд такого питання в режимі закритого слухання.

3. Засідання Регулятора є правомочними у разі присутності на ньому більшості із загального складу Регулятора. У відкритих слуханнях мають право брати участь представники суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, організацій, що представляють інтереси споживачів, громадських організацій, засобів масової інформації та інші заінтересовані особи.

У разі розгляду питання на закритих слуханнях Регулятор приймає рішення щодо доступу осіб, які можуть бути присутніми на таких слуханнях.

4. Регулятор на своїх засіданнях, серед іншого, розглядає та приймає рішення з питань, що належать до його компетенції.

Перелік питань, що вносяться на розгляд Регулятора, оприлюднюється не пізніше як за три робочі дні до дня проведення засідання на офіційному веб-сайті Регулятора.

Разом з переліком питань, що вносяться на розгляд Регулятора, підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора проекти рішень Регулятора та обґрунтування до них, одержані зауваження та пропозиції, а також вмотивована позиція Регулятора щодо одержаних зауважень.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 16 Закону України від 22.09.2016 року №1540-VIII проекти рішень Регулятора з питань встановлення цін (тарифів), затвердження інвестиційних програм, якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів), затвердження інвестиційних програм надані Регулятору законом, підлягають відкритому обговоренню.

Відповідно до п. 7.5 Регламенту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого постановою НКРЕКП від 06.12.2016 року №2133 перелік питань, що виносяться на розгляд НКРЕКП, інформація про місце, дату і час проведення засідань у формі відкритих слухань, оприлюднюються не пізніше як за три робочі дні до дня проведення засідання на офіційному веб-сайті НКРЕКП.

03.03.2016 року постановою НКРЕКП від №289, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.03.2016 року за №428/28558, затверджено Порядок формування прогнозованої оптової ціни електричної енергії (далі - Порядок).

Відповідно до п. 5.1 Порядку від 03.03.2016 року № 289 НКРЕКП не пізніше ніж за 10 днів до початку планового періоду затверджує прогнозовану оптову ринкову ціну на розрахунковий рік (поквартально) та не пізніше ніж за 10 днів до початку планового періоду доводить її до відома енергопостачальників та оптового постачальника електричної енергії.

Відтак, доводи Позивачів про необхідність оприлюднення НКРЕКП на офіційному веб-сайті не пізніше як за три робочі дні до дня проведення засідання переліку питань, винесених на розгляд засідання, проектів рішень та обґрунтування до них, а також встановлені строки затвердження прогнозованих ОРЦ на розрахунковий рік не пізніше ніж за 10 днів до початку такого періоду - є хибними.

Судом встановлено, що питання про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік було винесено на розгляд засідання НКРЕКП, яке було призначене на 23.11.2017 року

Порядок денний засідання призначеного на 23.11.2017 року був оприлюднений на офіційному веб-сайті Відповідача 17.11.2017 року разом з обґрунтуванням до рішення НКРЕКП «Про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік» (а.с. 90-97, том 2).

В обґрунтуванні до рішення зазначено, що враховуючи, що станом на 17 листопада 2017 року деякі показники, на підставі яких формувалась прогнозована оптова ринкова ціна електричної енергії на 2018 рік не затверджені, НКРЕКП підготує проект рішення про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни електричної енергії на 2018 рік і розмістить його на офіційному веб-сайті НКРЕКП до 23 листопада 2017 року.

Як зазначає Відповідач, 23.11.2017 року винесене на розгляд засідання Комісії рішення про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік не розглядалось у зв'язку з відсутністю кворуму для прийняття рішень з підстав, що не залежали від НКРЕКП, викликаних, зокрема, поступовою ротацією членів НКРЕКП.

Суд погоджується з доводами Відповідача про поважність причин, за яких винесене на розгляд засідання Комісії 23.11.2017 року питання про затвердження прогнозованої оптової ціни на 2018 року не було розглянуто і не могло бути розглянуто до відновлення правомочності Комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", який набрав чинності 26.11.2016 року, до складу Регулятора входять сім членів, у тому числі Голова.

Такий же кількісний склад НКРЕКП як колегіального органу у складі шести членів та Голови був встановлений і до набрання чинності Законом України від 22.09.2016 року №1540-VIII (п. 9 Положення про НКРЕКП, затверджене Указом Президента України від 10.09.2014 року №715/2014)

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" до Голови та членів Регулятора, які перебувають на посаді станом на день набрання чинності цим Законом, Президентом України застосовується ротація, згідно з якою члени Регулятора підлягають звільненню у такі строки: три члени Комісії - не пізніше 6 місяців з дня набрання чинності цим Законом; два члени Комісії - не пізніше 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом; два члени Комісії - не пізніше 18 місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Указом Президента України від 23.03.2017 року №78/2017 року затверджено такий план ротації Голови та членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, які перебували на посаді станом на день набрання чинності Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»: 1) підлягають звільненню у строк не пізніше 6 місяців з дня набрання чинності Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (з урахуванням наявної за станом на день набрання чинності названим Законом однієї вакантної посади члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг): член Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, ОСОБА_15; член Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, ОСОБА_16; 2) підлягають звільненню у строк не пізніше 12 місяців з дня набрання чинності Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»: член Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, ОСОБА_17; член Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, ОСОБА_18; 3) підлягають звільненню у строк не пізніше 18 місяців з дня набрання чинності Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»: Голова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, ОСОБА_19; член Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, ОСОБА_20.

Указами Президента України від 26.05.2017 року №№ 144/2017 та 145/2017 звільнено членів Комісії ОСОБА_21 та ОСОБА_16; Указом Президента України від 27.11.2017 року №390/2017 звільнено члена Комісії ОСОБА_18; Указом Президента України від 13.12.2017 р. № 414/2017 звільнено члена НКРЕКП ОСОБА_17

При цьому, з 13.11.2017 року по 30.11.2017 року Член НКРЕКП ОСОБА_18 перебував на лікарняному (а. с. 112, том 2).

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» засідання Регулятора є правомочними у разі присутності на ньому більшості із загального складу Регулятора.

Отже, станом на 23.11.2017 року (запланована дата засідання НКРЕКП) з встановленого кількісного складу членів НКРЕКП у сім чоловік, повноваження могли виконувати лише троє, що становить меншість від загального складу Регулятора: Голова Комісії ОСОБА_22 і члени Комісії ОСОБА_17 та ОСОБА_20. (членів Комісії ОСОБА_21 та ОСОБА_16 було звільнено; член Комісії ОСОБА_18 перебував на лікарняному; одна посада члена НКРЕКП станом на дату набрання чинності Законом України від 22.09.2016 року №1540-VIII залишалась вакантною, що підтверджується Указом Президента України від 23.03.2017 року № 78/2017 року).

У відповідності до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1540-VIII та п. 2 Указу Президента України від 23.03.2017 року №78/2017 р., з 26.11.2017 року., тобто через 12 місяців з дня набрання Законом чинності, закінчились повноваження у ОСОБА_17 та ОСОБА_18

Законом України від 07.12.2017 року №2237-VIII «Про внесення змін до Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" щодо надання повноважень Президенту України для забезпечення сталої діяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (набрав чинності 14.12.2017 року) внесено зміни до розділу IV Прикінцевих та перехідних положень" і доповнено пунктом 31 такого змісту: "31. До призначення нового складу (нових членів) Регулятора відповідно до статті 8 цього Закону та у разі неправомочності Регулятора Президент України призначає членів Регулятора у кількості, що дорівнює кількості вакантних посад, до дня призначення членів Регулятора, обраних за результатами відкритого конкурсного відбору, але не більш як на три місяці".

Відповідно до Указів Президента України від 23.12.2017 року №№ 428/2017 та 429/2017 ОСОБА_17 та ОСОБА_23 було призначено членами НКРЕКП до дня призначення членів НКРЕКП, обраних за результатами відкритого конкурсного відбору, але не більш як на три місяці.

Таким чином, у зв'язку з неправомочністю Регулятора, яку було відновлено лише 23.12.2017 року, питання про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік не могло бути розглянуто раніше з підстав, що не залежали від НКРЕКП.

21.12.2017 року на офіційному веб-сайті НКРЕКП у строк, встановлений ст. 14 Закону України від 22.09.2016 року №1540-VIII оприлюднено порядок денний засідання НКРЕКП, призначеного на 28.12.2017 року, до якого включене питання про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік (а.с. 124-134, том 2). Також оприлюднено обґрунтування до проекту рішення НКРЕКП про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік.

В опублікованому обґрунтуванні до проекту рішення (а.с.135-140, том 2) вказується, що відповідно до Порядку формування прогнозованої оптової ринкової ціни електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 03 березня 2016 року №289, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23 березня 2016 року за №428/28558, НКРЕКП не пізніше ніж за 10 днів до початку планового періоду затверджує прогнозовану оптову ринкову ціну на розрахунковий рік (поквартально) та не пізніше ніж за 10 днів до початку планового періоду доводить її до відома енергопостачальників та оптового постачальника електричної енергії.

На виконання положень Порядку формування прогнозованої оптової ринкової ціни електричної енергії, НКРЕКП включила до порядку денного засідання НКРЕКП у формі відкритого слухання на 23 листопада 2017 року питання щодо затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік. Разом з тим, у зв'язку з відсутністю кворуму для прийняття рішень, НКРЕКП не мала можливості 23 листопада 2017 року розглянути питання щодо затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік.

У той же час, враховуючи звернення Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Ради Оптового ринку електричної енергії України та Державного підприємства «Енергоринок» щодо надзвичайної важливості затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік до 01 січня 2018 року, оскільки відсутність затвердженої прогнозованої оптової ринкової ціни може призвести до неможливості виконання Державним підприємством «Енергоринок» функцій Розпорядника системи розрахунків та Розпорядника коштів ОРЕ, у тому числі розраховуватися з виробниками електричної енергії, що в свою чергу може призвести до неможливості розрахунків останніх за паливо, проведення ремонтних робіт, здійснення виплат заробітної плати працівникам підприємств, виконання держаними компаніями своїх зобов'язань по міжнародним кредитам, особливо під час проходження осінньо-зимового періоду 2017-2018 років, повторно виноситься на розгляд НКРЕКП питання щодо затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік.

Також зазначається, що станом на 21 грудня 2017 року деякі показники, на підставі яких формувалась прогнозована оптова ринкова ціна електричної енергії на 2018 рік не затверджені, НКРЕКП підготує проект рішення про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни електричної енергії на 2018 рік і розмістить його на офіційному веб-сайті НКРЕКП до 28 грудня 2017 року.

Листом від 27.12.2017 року за вих.№01/32-11803 (а.с. 203, том 2) Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повідомило НКРЕКП про затвердження та надало Відповідачу уточнений Прогнозний баланс електроенергії об'єднаної електроенергетичної системи України на 2018 рік разом з новими прогнозними обсягами відпуску електричної енергії в ОРЕ на 2018 рік.

Відповідно до п. 2.1 Порядку формування прогнозованої ціни електричної енергії від 03.03.2016 року №289 прогнозована оптова ринкова ціна формується НКРЕКП на основі прогнозного балансу електричної енергії ОЕС України, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплексі, прогнозних обсягів відпуску електричної енергії в ОРЕ та прогнозної структури палива теплових електростанцій на відповідний період, розрахованих центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплексі, відповідно до прогнозного балансу електричної енергії ОЕС України.

Таким чином, за відсутності прогнозного балансу електричної енергії прогнозована ціна електричної енергії не може бути сформована, а отже не може бути розроблений і відповідний проект рішення.

Відтак, суд приходить до висновку, що в порушення ст. 14 Закону України від 22.09.2016 року 1540-VIII проект рішення затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни електричної енергії на 2018 рік не був оприлюднений не пізніше як за три робочі дні до дня проведення засідання, проте таке порушення не пов'язане з діями чи бездіяльністю Відповідача, оскільки причини за яких допущене порушення є об'єктивними і такими, що знаходяться за межами контролю НКРЕКП з огляду на те, що показники, які беруть участь у формуванні прогнозованої ОРЦ отримані Відповідачем лише 27.12.2017 року

Аналогічно суд оцінює і порушення п. 5.1 Порядку від 03.03.2016 року №289 НКРЕКП щодо недоведення до відома енергопостачальників та оптового постачальника електричної енергії прогнозованої оптової ринкової ціни на розрахунковий рік (поквартально) не пізніше ніж за 10 днів до початку планового періоду: у відведений строк (за 10 днів до початку планового періоду, тобто не пізніше 21.10.2017 року) НКРЕКП була неправомочна приймати рішення; не мала у своєму розпорядженні необхідних показників, що беруть участь у формування прогнозованої ОРЦ, тобто - причини за яких допущене порушення є об'єктивними і такими, що знаходяться за межами контролю НКРЕКП.

Водночас, суд вважає обґрунтованими доводи НКРЕКП щодо надзвичайної важливості затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік до 01 січня 2018 року з огляду на високу ймовірність неможливості виконання ДП «Енергоринок» у 2018 році функцій Розпорядника системи розрахунків та Розпорядника коштів ОРЕ.

У позові також наголошується, що при розрахунку ОРЦ має враховуватись індикативна ціна вугілля, яка визначається на підставі середньої ринкової ціни на європейському ринку (на основі середніх індексів API2 на умовах CIF в основних портах Західної Європи Амстердам - Роттердам - Антверпен). У спірній постанові від 28.12.2017 р. при розрахунку ОРЦ використані показники середніх індексів API2 на умовах CIF в основних портах Західної Європи Амстердам - Роттердам - Антверпен) та показники середньої вартості доставки вугілля з портів Амстердам - Роттердам - Антверпен, отримані від українського підприємства ДП «Держвуглепостач», а не від міжнародних агенцій Argus cif ARA та HIS McCloskey NW Europe Steam Coal.

Факт використання Відповідачем інформації з веб-сайту ДП «Держвуглепостач», зокрема щодо динаміки ринка енергетичного вугілля, у тому числі індекси API2 на умовах CIF в основних портах Західної Європи Амстердам - Роттердам - Антверпен) підтверджується текстом Обґрунтування до проекту постанови НКРЕКП, визнається Відповідачем.

У відповідності до п. 3.1 Порядку від 03.03.2016 року №289, при розрахунку ОРЦ має враховуватись індикативна ціна вугілля, яка визначається на підставі середньої ринкової ціни на європейському ринку (на основі середніх індексів API2 на умовах CIF в основних портах Західної Європи Амстердам - Роттердам - Антверпен) за 12 місяців, що передують місяцю встановлення прогнозованої оптової ринкової ціни, яка розраховується з урахуванням середньозваженого курсу на міжбанківському ринку (на час встановлення офіційного курсу гривні), оприлюдненого на офіційному веб-сайті Національного банку України на дату проведення розрахунку, та приводиться у відповідність до визначеної в прогнозній структурі палива теплових електростанцій на відповідний період, розрахованої центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплексі, відповідно до прогнозного балансу електричної енергії ОЕС України, калорійності вітчизняного вугілля; середня вартість доставки вугілля з портів Амстердам - Роттердам - Антверпен до українського порту за 12 місяців, що передують місяцю встановлення прогнозованої оптової ринкової ціни, що формується на підставі даних, зібраних від державних органів виконавчої влади, відповідальних за моніторинг цін, або на підставі даних, що публікуються у відповідних друкованих виданнях.

Порядок від 03.03.2016 року №289 не містить імперативної вказівки на те, що при розрахунку ОРЦ має враховуватись інформація лише міжнародних агенцій, як про те вказують Позивачі.

Позивачами не доведено, що використана Відповідачем інформація щодо динаміки ринку енергетичного вугілля, у тому числі індекси АРІ2 на умовах CIF в основних портах Західної Європи Амстердам - Роттердам - Антверпен відрізняється від інформації Державного підприємства «Держвуглепостач».

Суд відхиляє доводи Позивачів про «приховування» Відповідачем від громадськості змісту Постанови та ОРЦ, оскільки обґрунтування до проекту постанови (у т.ч. з динамікою ключових параметрів на 2018 рік по відношенню до попереднього року) знаходилось у відкритому доступі з 17.11.2017 року; особи, які виявили бажання бути присутніми на засіданні (у т.ч., один з Позивачів, народний депутат України ОСОБА_5) та надати свої зауваження чи пропозиції з питань порядку денного, таке бажання безперешкодно реалізували і їх зауваження були враховані (а.с. 173, том 2).

Оскаржуючи постанову від 28.12.2017 року №1513 Позивачі вказують, що мають право та повноваження на оскарження Постанови; мають право представляти інтереси громадян України, права яких порушені оскаржуваною постановою; позов подано як з метою захисту своїх прав так і прав виборців України, які були порушені Відповідачем шляхом прийняття оскаржуваної постанови, внаслідок якої збільшились витрати на електроенергію для промислових споживачів, а відтак збільшились тарифи на комунальні послуги, інші товари та послуги, що виробляються та надаються промисловими споживачами для кожного виборця, який проживає на території України.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Оскаржувана постанова від 28.12.2017 року №1513 є актом ненормативного характеру та породжує права і обов'язки тільки у тих суб'єктів, яким адресована, а саме - ліцензіатам, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території (п. 2 Постанови).

Враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд враховує, що право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується (постанова ВСУ від 11.11.2015 року 21-2926а15).

Постанова від 28.12.2017 року №1513 безпосередньо Позивачів не стосується.

Разом з тим, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів Позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову (постанова Верховного Суду від 17.10.2018 року № 916/3270/17, від 29.05.2018 року №922/2222/17).

Пояснюючи вплив оскаржуваної постанови на свої права та обов'язки (а також на права і обов'язки виборців), Позивачі вказують, що збільшення витрат на електроенергію для промислових споживачів веде до збільшення тарифів на комунальні послуги, інші товари та послуги, що виробляються та надаються промисловими споживачами для кожного виборця, який проживає на території України.

Позивачі, як фізичні особи належать до категорії споживачів - населення, що розраховується за спожиту електричну енергію, згідно з тарифами, встановленими постановою НКРЕКП від 26 лютого 2015 року №220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню».

Спірною постановою Відповідача зміни до постанови Відповідача від 26 лютого 2015 року №220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» не вносилися.

Прогнозована оптова ринкова ціна електричної енергії не відноситься до житлово-комунальних послуг і Закон України «Про житлові-комунальні послуги» не поширюється на спірні правовідносини.

Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб можливий виключно за наявності встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. З метою надання особі судового захисту, суд встановлює, чи особа дійсно має порушені права, свободи чи інтереси, і ці права, свободи чи інтереси порушені відповідачем (суб'єктом владних повноважень).

Визнання протиправним відповідного рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, права або законні інтереси якої порушені цим рішенням.

При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 14 березня 2017 року у справі № 810/3931/16 та від 27 вересня 2017 року у справі № 813/2398/16.

Рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи у тому разі, якщо такі рішення прийняті суб'єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, оспорювані рішенні є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп-2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої-другої статті 55 Конституції України, статей 2,6 КАС України.

З аналізу рішення Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 вбачається, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Верховним Судом України у постанові від 15 грудня 2015 року у справі № 800/206/15 вказано про те, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але не вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, начебто певні положення норм законодавства впливають на їх становище.

З наведеного вбачається, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи на момент її звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідних доказів настання негативних наслідків для Позивачів у вигляді збільшення тарифів на комунальні послуги, інші товари та послуги, що виробляються та надаються промисловими споживачами для кожного виборця, який проживає на території України внаслідок прийняття оскаржуваної постанови - Позивачами не надано; такі доводи є припущеннями, на яких рішення суду ґрунтуватись не може.

У позові наголошується, що Позивачі звертаються до суду і як громадяни України, і як народні депутати, які, відповідно до ст. 1 Закону України «Про статус народного депутата України», є обраними представниками Українського народу у Верховній Раді України і уповноважені ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 6 ст. 1 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат у порядку, встановленому законом: бере участь у засіданнях Верховної Ради України; бере участь у роботі депутатських фракцій (груп); бере участь у роботі комітетів, тимчасових спеціальних комісій, тимчасових слідчих комісій, утворених Верховною Радою України; виконує доручення Верховної Ради України та її органів; бере участь у роботі над законопроектами, іншими актами Верховної Ради України; бере участь у парламентських слуханнях; звертається із депутатським запитом або депутатським зверненням до Президента України, органів Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності у порядку, передбаченому цим Законом і законом про Регламент Верховної Ради України.

Серед інших прав, що надані народному депутату Законом України «Про статус народного депутата України» є право на депутатський запит (ст. 15), право на депутатське звернення (ст. 16).

Окремо слід звернути увагу на права народного депутата у взаємовідносинах із органами держаної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, об'єднаннями громадян України та іноземних держав (ст. 17 Закону).

У відповідності до ч. 4 ст. 17 Законом України «Про статус народного депутата України» народний депутат має право порушувати у Верховній Раді України або її органах питання про необхідність проведення перевірок додержання законів органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та об'єднаннями громадян, розташованими на території України, чи їх посадовими особами, про проведення розслідувань з питань, що становлять суспільний інтерес, та брати участь у таких розслідуваннях в порядку, встановленому законом.

Частиною 5 статті 17 Закону передбачено, що народний депутат як представник державної влади у разі порушення прав, свобод і інтересів людини та громадянина, що охороняються законом, та інших порушень законності має право на місці вимагати негайного припинення порушення або звертатися з вимогою до відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ та організацій припинити такі порушення. У разі порушення законності народний депутат може звернутися з депутатським зверненням до відповідних посадових осіб правоохоронних органів чи органів виконавчої влади, що здійснюють державний контроль у відповідній галузі.

Таким чином, Закон України «Про статус народного депутата України» визначає інші механізми захисту народним депутатом прав, свобод і інтересів людини та громадянина ніж звернення в їх інтересах до суду.

За Правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України №5 від 01.12.2009 року народні депутати України (в силу норм Конституції України та Закону України «Про статус народного депутата України») та з урахуванням п. 7 ч.1 ст. 3 КАС України не наділені владними управлінськими функціями, а тому не можуть бути суб'єктами звернення з позовом з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені обставини, зокрема, щодо відновлення правомочності НКРЕКП лише 23.12.2017 року; надання Відповідачу всіх необхідних матеріалів для формування прогнозованої ОРЦ 27.12.2017 року; своєчасну публікацію порядку денного та обґрунтувань до проекту рішення; забезпечення вільного доступу на засідання, а також надзвичайну важливість затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік до 01 січня 2018 року, без якої могли зупинитись розрахунки з виробниками електричної енергії, - суд приходить до висновку, що при винесенні спірної постанови від 28.12.2017 року №1513 НКРЕКП діяла обґрунтовано; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням прав зацікавлених осіб на участь у процесі прийняття рішення; протягом розумного строку.

Крім того, фактів порушення постановою від 28.12.2018 року №1513 прав та охоронюваних інтересів Позивачів у справі судом не встановлено, а отже правові підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат також відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 2, 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (номер паспорту НОМЕР_1, АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (номер паспорту НОМЕР_2, АДРЕСА_2), ОСОБА_3 (номер паспорту НОМЕР_3, АДРЕСА_11), ОСОБА_4 (номер паспорту НОМЕР_4, АДРЕСА_3), ОСОБА_5 (номер паспорту НОМЕР_5, АДРЕСА_4), ОСОБА_6 (номер паспорту НОМЕР_6, АДРЕСА_5), ОСОБА_25 (номер паспорту НОМЕР_7, АДРЕСА_6), ОСОБА_7 (номер паспорту НОМЕР_8, АДРЕСА_7), ОСОБА_8 (номер паспорту НОМЕР_9, АДРЕСА_8), ОСОБА_9 (номер паспорту НОМЕР_10, АДРЕСА_12), ОСОБА_10 (номер паспорту НОМЕР_11, АДРЕСА_9), ОСОБА_11 (номер паспортуНОМЕР_12, АДРЕСА_10), ОСОБА_12 (номер паспорту НОМЕР_13, 01032, АДРЕСА_13) до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19, ) про визнання незаконною та скасування постанови НКРЕКП №1513 від 28.12.2017 року «Про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік».

Підстави для вирішення питання про відшкодування судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда