Справа № 821/1281/18
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/1281/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Васильєвій В.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Степанець Ю.В., Мезєнцевої Н.А.,

представників третьої особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Головного управління Держпраці у Херсонській області, за участю третьої особи - Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу № 401/21-22-13-06/-ДФС-ФС від 05.06.2018 р.,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_6.) звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 401/21-22-13-06/-ДФС-ФС від 05.06.2018 р.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Так, ФОП ОСОБА_6 зазначає, що 12.06.2018 р. вона отримала постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 05.06.2018 р. №401/21-22-13-06/-ДФС-ФС, якою на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 2 233800 грн. за порушення ч.3 ст.24 КЗпП України.

Дана постанова винесена на підставі акту документальної планової виїзної перевірки Головного управління ДФС у Херсонській області №401/21-22-13-06/НОМЕР_1 від 15.05.2018 року.

Позивач вказує, що перевірка, яка стала підставою для накладення на нього штрафу за порушення законодавства про працю, проведена неправомірно, що, на його думку, має наслідком визнання протиправним та скасування акта індивідуальної дії, винесеного за її результатами.

Також позивач зазначає, що обставини, відображені в акті планової виїзної перевірки Головного управління ДФС у Херсонській області №401/21-22-13-06/НОМЕР_1 від 15.05.2018 року є перекрученими та не відповідають дійсності. Позивач стверджує, що працю найманих працівників/неоформлених працівників у господарській діяльності не використовує, персонал надано в рамках договору аутстаффінгу. Весь персонал є найманими робітниками ТОВ «Марінекс ЛТД», отже ФОП ОСОБА_6 не є та не може бути роботодавцем для громадян в межах трудових відносин.

Позивач вказує, що ч.2 ст.61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Таким чином обов'язок належного оформлення трудових чи інших договорів зі своїми працівниками повністю лежить на виконавцеві.

На виконання договору аутстаффінгу з ТОВ «Аутстаффер» позивач приймав наданих йому працівників та проводив оплату послуг виконавця з надання працівників.

Договір аутстаффінга недійсним судом не визнано і жодна особа не заперечує дійсність цього договору або їх окремих положень на підставах, встановлених законом.

Жодних передбачених законом обставин, які б вказували на нікчемність договору аутстаффінгу, укладеного між позивачем та ТОВ «Аутстаффер» з акту перевірки не вбачається.

Підсумовуючи викладене позивач зазначає, що оскаржувана постанова, вочевидь, суперечить нормам ст.ст.19, 61 Конституції України та не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Ухвалою суду від 05 липня 2018 року вказана заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

13.07.2018 року недоліки позовної заяви були усунуті позивачем. Узв'язку з чим провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.08.2018 року.

01.08.2018 року від Головного управління Держпраці у Херсонській області надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що відповідно до п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 (далі - Порядок №509) уповноважена посадова особа на підставі акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушенню законодавства про працю, накладає штрафи за порушення законодавства про працю.

Так, 24.05.2018р. Головним управлінням ДФС у Херсонській області надіслано акт документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_6, яким встановлені порушення трудового законодавства.

Відповідно до рішення №401/21-22-13-06/-ДФС від 24.05.2018р. прийнятого першим заступником начальника Головного управління було вирішено призначити розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю ФОП ОСОБА_6 на 05.06.2018, про що було повідомлено суб'єкта господарювання шляхом направлення 25.05.2018 вих.№ 01-08/1/1257 на її адресу відповідного повідомлення, як того вимагає п. 6 Порядку№509. Повідомлення про розгляд справи ФОП ОСОБА_6 отримано 29.05.2018р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

На розгляд справи ФОП ОСОБА_6 не з'явилась. Клопотання про перенесення розгляду справи на адресу Головного управління не надходило. Справу було розглянуто без участі суб'єкта господарювання належним чином повідомленого про її розгляд відповідно до пункту 7 Порядку №509.

Вивчивши матеріали надані Головним управлінням ДФС у Херсонській області (Акт від 15.05.2018р. № 401/21-22-13-06/-ДФС, складений головним державним ревізором-інспектором ОСОБА_4), яким встановлено використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин.

Так, п. 2.3 Акту документальної перевірки встановлено, що у період з 01.01.2015p.пo 31.12.2017р. фізична особа-підприємець ОСОБА_6 використовувала найману працю. Між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «Аутстаффер» 01.01.2015р. укладено договір, за яким ТОВ «Аутстаффер» відповідно до пунктів договору 2.1.3, 2.1.6, 2.2.4 виконує функції роботодавця. Перевіркою встановлено, що протягом перевіряємого періоду ТОВ «Аутстаффер» надавались у розпорядження ФОП ОСОБА_6 20 (двадцять) працівників.

Перевіркою правовідносин ФОП ОСОБА_6 з наданими у розпорядження ТОВ «Аутстаффер» працівниками, в тому числі обліку їх робочого часу, встановлено, що згідно п.2.3.4 договору аутстаффінга б/н від 01.01.2015 Клієнт (ФОП ОСОБА_6.) бере на себе зобов'язання ознайомити наданих співробітників і провести первинний інструктаж по дотриманню вимог техніки безпеки й охорони праці з вказівкою норм та правил, що діють на території Клієнта. Проте, до перевірки будь-які документи щодо правовідносин ФОП ОСОБА_6 та працівниками, наданих ТОВ «Аутстаффер» в його розпорядження, не надано. До перевірки не надано документів щодо обліку робочого часу наданих працівників. Також перевіркою встановлено, що згідно Додатків 1 до актів приймання-передачі персоналу у найом без зазначення персоніфікованих даних цих працівників, а тому відсутня можливість встановити обчислення, утримання, податки. Предмет договору аутстаффінгу від 01.01.2015р. передбачає виконання функцій роботодавця ТОВ «Аутстаффер», що підпадає під дію вимог статті 39 Закону України «Про зайнятість населення». Перевіркою інформаційних баз даних органів ДФС, встановлено відсутність у ТОВ «Аутстаффер» найманих працівників та які можуть передаватись іншим суб'єктам господарювання для участі у виробничому процесі, управлінні виробництвом або для виконання інших послуг, пов'язаних з виробництвом та /або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг), відсутня податкова звітність про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів.

Згідно інформації Херсонського обласного центру зайнятості ТОВ «Аутстаффер» надає звітність про працевлаштування громадян шляхом надання послуг з посередництва у працевлаштуванні в Україні, відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про зайнятість населення». Проте предметом договору аутстаффінга б/н від 01.02.2015р. передбачає виконання функцій роботодавця ТОВ «Аутстаффер», що підпадає під дію вимог статті 39 Закону України «Про зайнятість населення».

Перевіркою визначення вартості одиниці послуги встановлено, що згідно п.2.3.6. договору аутстаффінгу б/н від 01.01.2015р. Клієнт (ФОП ОСОБА_6.) бере на себе зобов'язання оплатити зроблені Виконавцем послуги з надання працівників у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Згідно п.4.1 договору сума винагороди узгоджується сторонами в Протоколі узгодження ціни без зазначення суми винагороди за календарний місяць без зазначення вартості окремих його складових послуги: вартість послуг ТОВ «Аутстаффер», вартість винагороди працівникам, сума відрахувань до бюджету. ФОП ОСОБА_6 перераховано кошти за договором аутстаффінгу від 01.01.2015 у сумі 372 565,00 грн. в касу підприємства ТОВ «Аутстаффер», який не має працівників, які можуть передаватись іншими суб'єктам господарювання для участі у виробничому процесі.

ФОП ОСОБА_6 повідомила, що роботодавцем працівників являється ТОВ «Марінекс ЛТД». Згідно відповіді почесного консульства Республіки Сейшельські Острови від 30.10.2017 № 04/17 наявна інформація щодо здійснення діяльності у період 2014-2017 рр. відсутня. Тобто, ТОВ «Аутстаффер» не мав можливості виконати умови Договору аутстаффінгу, укладених з ФОП ОСОБА_6 тому послуги ТОВ «Аутстаффер» з надання ФОП ОСОБА_6 персоналу не мають реального характеру, тобто не свідчать про реальність їх здійснення.

Виходячи з вищезазначеного, ФОП ОСОБА_6 фактично допустила 20 (двадцять) працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків.

За своєю правовою природою даний договір аутстаффінгу є договором з надання послуг, при цьому можливість (порядок) надання вказаних послуг врегульована Законом України «Про зайнятість населення» ч.1 ст. 36 якого зазначено, що діяльність суб'єктів господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні, та інших суб'єктів господарювання, які здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні у інших роботодавців, регулюється цим Законом та іншими законодавчими актами України. Вказаний Закон встановлює дві категорії суб'єктів господарювання, ті. які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні та які здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні у інших роботодавців.

Відповідно до ч.1 ст. 39 діяльність суб'єктів господарювання - роботодавців, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця на умовах трудових договорів, здійснюється на підставі дозволу, виданого центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Порядок видачі дозволу на наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вказаний Порядок до цього часу не набрав чинності.

Забороняється діяльність суб'єктів господарювання - роботодавців, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця без дозволу.

Щодо процедури проведення перевірки органом ДФС, Головне управління Держпраці у Херсонській області зазначає, що не уповноважено пояснювати та надавати оцінку діям працівників ДФС та у разі незгоди такої перевірки дії та акт індивідуальної дії може бути оскаржений суб'єктом господарювання у судовому порядку.

Підсумовуючи викладене, відповідач зазначає, що відповідно до вимог ст. 265 КЗпП України та в порядку затвердженому постановою КМУ №509 від 17.06.2013, начальником Головного управління Держпраці у Херсонській області 05.06.2018 було розглянуто справу про накладення штрафу уповноваженою посадовою особою щодо порушень ФОП ОСОБА_6 норм законодавства про працю та винесено відповідну постанову № 401/21-22-13-06/-ДФС-ФС. Підставою для винесення даної постанови стали обґрунтовані висновки про те, що ФОП ОСОБА_6 фактично допустила до роботи без оформлення трудових відносин 20 (двадцять) працівників, що є порушенням ч.1,3 ст. 24 КЗпП України.

В засідання, призначене 09.08.2018 року сторони з'явились. За клопотанням представника відповідача протокольною ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі. За клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 23.08.2018 року.

В підготовче засідання на вказану дату сторони з'явились. Протокольною ухвалою суду строк підготовчого провадження у справі продовжено на 30 днів. Наступне підготовче засідання призначено на 25.10.2018 року.

Також представником позивача в судовому засіданні долучено відповідь на відзив. У вказаній заяві по суті позивач стверджує, що позивач у встановленому законом порядку повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про працю не отримував, представником позивача отримано лише повідомлення, адресоване ФОП ОСОБА_9 Хто така ОСОБА_9 позивачу не відомо. Окрім зазначеного позивач вважає, що повідомлення №01-08/1/1257 від 25.05.2018 року, яке ним отримано, підписано не уповноваженою особою, оскільки єдиною вповноваженою особою, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є ОСОБА_10, тоді як повідомлення підписано ОСОБА_11

Також, позивач вважає помилковими доводи відповідача відносно того, що ТОВ «Аутстаффер» при здійсненні діяльності має отримати дозвіл, передбачений Законом України «Про зайнятість населення», оскільки ст. 1 Закону України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» забороняється вимагати від суб'єктів господарювання отримання документів дозвільного характеру, які не внесені до Переліку, затвердженого цим Законом.

Окрім зазначеного, представник позивача вказує, що в акті податкового органу, який ліг в основу оскарженої постанови, вказані лише прізвище, ім'я, по-батькові робітників ТОВ «Марінекс ЛТД», що не дають можливості ідентифікувати їх однозначно.

Додатково, представник позивача стверджує, що припущення відповідача, що другий у ланцюгу постачання контрагент позивача - ТОВ «Марінекс ЛТД» не існує, спростовується свідоцтвом про належну реєстрацію юридичної особи «Марінекс ЛТД» номер компанії 119611 від 08.05.2018 року.

Сторони в підготовче засідання призначене на 23.08.2018 року з'явились. Протокольною ухвалою підготовче провадження закрито справа призначена до судового розгляду по суті на 09.11.2018 року.

В судове засідання на вказану дату сторони з'явились.

Представник позивача позовні вимог підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представники відповідача та третьої особи по справі проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених в відзиві на позов.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступне.

У травні 2018 року на підставі наказу №326 від 23.03.2018 року, №451 від 26.04.2018 року та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на 2018 рік головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Херсонській області ОСОБА_4 проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_6, згідно свідоцтва про державну реєстрацію, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 року правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 року відповідно до затвердженого плану перевірки.

Результати перевірки оформлені відповідним актом Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №401/21-22-13-06/НОМЕР_1 від 15.05.2018 року.

В подальшому копія зазначеного акту направлена разом з листом податкового органу №4805/9/21-22-13-06 від 24.05.2018 року до Головного управління Держпраці у Херсонській області для врахуванні в роботі.

В свою чергу факти відображені в акті перевірки стали підставою для ініціювання відповідачем розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю.

У зв'язку з чим на адресу ФОП ОСОБА_6 Головним управлінням Держпраці у Херсонській області надіслано повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю за вихідним №01-08/1/1257 від 25.05.2018 року, у якому суб'єкт владних повноважень повідомив позивача про те, що з акту Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №401/21-22-13-06/НОМЕР_1 від 15.05.2018 року виявлено порушення законодавства про працю, передбачені ч.2 ст.265 КЗпП України. Розгляд справи призначено на 05.06.2018 о 11:00.

Вказане повідомлення, згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого поштового відправлення (індексний №73 0) отримано позивачем 29.05.2018 року.

05.06.2018 року головним управлінням Держпраці у Херсонській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №401/21-22-13-06/-ДФС-ФС, якою на ФОП ОСОБА_6 накладено штраф, передбачений абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 2233800 грн. за допуск до роботи працівників без оформлення трудового договору (контракту) та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків.

Вказана постанова отримана позивачем 07.06.2018 року, що підтверджується копією рекомендованого поштового відправлення (індексний №73 1).

Означену постанову про накладення штрафу позивач вважає такою, що порушує його законні права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 (далі - Положення №96) передбачено, що Державна служба України з питань праці (Держпраця) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраця відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп. 6 п. 4 Положення №96).

Держпраця для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці (пп. 5 пункту 6 Положення №96).

Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (Пункт 7 Положення №96).

Статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V (далі - Закон №877-V) надано визначення поняттю державного нагляду (контролю), відповідно якої - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

З огляду на викладене, Головне управління Держпраці у Херсонській області - це територіальний орган Державної служби України з питань праці вповноважений, серед іншого на здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" встановлений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509.

Так, п. 2 наведеного Порядку передбачено, що штрафи накладаються, зокрема, на підставі акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Щодо доводів позивача про протиправність проведеної податковим органом перевірки, за результатами, якої складено акт №401/21-22-13-06/НОМЕР_1 від 15.05.2018 року (далі - Акт перевірки) то суд зазначає, що аргументуючи зазначену протиправність, позивач посилається на абз.2 ч.5 ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», згідно якого продовження строку здійснення планового заходу не допускається.

Однак, покликаючись на наведену норму, позивач помилково вважає, що вона розповсюджується на Державну фіскальну службу України, оскільки ст. 2 зазначеного позивачем закону передбачена сфера дії цього закону. Зазначені у частині четвертій цієї статті органи (до яких серед інших віднесено й органи Державної фіскальної служби), що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Таким чином, дія ч.5 ст.5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на яку посилається позивач, не розповсюджується на органи Державної фіскальної служби України. Отже, єдиний аргумент позивача, який на його думку свідчив про незаконність перевірки - недотримання Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономіній Республіці Крим та м. Севастополі зазначеної норми, спростований судом.

Інших доводів щодо незаконності перевірки суду не наведено. На підставі зазначеного суд вважає дії Головного управління Держпраці з використання в якості підстави для накладення на позивача штрафу акта Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №401/21-22-13-06/НОМЕР_1 від 15.05.2018 року, офіційно отриманого ним від податкового органу - правомірними, тобто такими, що передбачені чинним законодавством.

Щодо суті виявлених відповідачем правопорушень, суд зазначає наступне.

Так, п. 2.3 Акту документальної перевірки встановлено, що у період з 01.01.2015p. пo 31.12.2017р. фізична особа-підприємець ОСОБА_6 використовувала працю 20 працівників:

1 .ОСОБА_12 - бармен, періоди роботи 15.01.15-31.01.15, лютий 2015 березень 2015, 01.04.15 - 15.04.15.

2. ОСОБА_13 - бармен, періоди роботи 15.01.15-31.01.15.

3. ОСОБА_14 - офіціант, періоди роботи січень 2015, лютий 2015, березень 2015, квітень 2015, травень 2015, червень 2015, 15.10.15 - 31.10.15, листопад 2015, грудень 2015, січень 2016, лютий 2016, березень 2016, квітень 2016, травень 2016, червень 2016, липень 2016, серпень 2016, вересень 2016, жовтень 2016, листопад 2016, грудень 2016, січень 2017, лютий 2017, березень 2017, квітень 2017, травень 2017, червень 2017, липень 2017, серпень 2017, вересень 2017, 01.10.2017-23.10.2017, листопад 2017, грудень 2017р.

4. ОСОБА_15 - бармен, періоди роботи червень 2015 липень 2015 серпень 2015,23.10.2017-31.10.2017.

5. ОСОБА_16 - бармен, періоди роботи , листопад 2015, грудень 2015 січень 2016, лютий 2016.

6. ОСОБА_17 - адміністратор, періоди роботи листопад 2015, грудень 2015, січень 2016, лютий 2016, березень 2106, квітень 2016, травень 2016, червень 2016, липень 2016, серпень 2016, вересень 2016, жовтень 2016, листопад 2016, грудень 2016 січень 2017 лютий 2017, березень 2017, квітень 2017, травень 2017, червень 2017, липень 2017, серпень 2017, вересень 2017, жовтень 2017, листопад 2017, грудень 2017.

7. ОСОБА_18 - бармен, період роботи листопад 2015 грудень 2015 січень 2016.

8. ОСОБА_19 - бармен, періоди роботи 15.03.2016-31.03.2016 квітень 2016, травень 2016, червень 2016, липень 2016 року.

9. ОСОБА_20 - бармен, періоди роботи березень 2016.

10. ОСОБА_21 - бармен, періоди роботи червень 2016, липень 2016, серпень 2016, вересень 2016, жовтень 2016, листопад 2016, грудень 2016, січень 2017, лютий 2017, березень 2017, квітень 2017, травень 2017, червень 2017, липень 2017, серпень 2017, вересень 2017, жовтень 2017, листопад 2017, грудень 2017.

11. ОСОБА_22 - офіціант, періоди роботи: жовтень 2016, листопад 2016, грудень 2016, січень 2017, лютий 2017, 01.03.2017-15.03.2017.

12. ОСОБА_23 - підсобний працівник, періоди роботи лютий 2017, 01.03.2017-15.03.2017.

13. ОСОБА_24 - підсобний працівник, періоди роботи 15.03.2017- 31.03.2017.

14. ОСОБА_25 - офіціант, періоди роботи 15.03.2017-31.03.2017, квітень 2017, травень 2017, червень 2017, липень 2017, серпень 2017, вересень 2017, жовтень 2017, листопад 2017, грудень 2017.

15. ОСОБА_26 - підсобний працівник, період роботи вересень 2017.

16. ОСОБА_27 - підсобний робітник, період роботи грудень 2017.

17. ОСОБА_28 - продавець , період роботи березень 2016, квітень 2016, травень 2016.

18. ОСОБА_29 - продавець, період роботи березень 2016, квітень 2016, травень 2016, червень 2016, липень 2016, серпень 2016, вересень 2016, жовтень 2016, листопад 2016, грудень 2016, січень 2017, лютий 2107, березень 2017, квітень 2017, травень 2017, червень 2017, липень 2017, серпень 2017, вересень 2017, жовтень 2017, листопад 2017, грудень 2017.

19. ОСОБА_30 - продавець , період роботи червень 2016, липень 2016, серпень 2016, вересень 2016, жовтень 2016, листопад 2016, грудень 2016.

20. ОСОБА_31 - продавець, період роботи березень 2017, квітень 2017, травень 2017, червень 2017, липень 2017, серпень 2017, вересень 2017, жовтень 2017, листопад 2017, грудень 2017.

Правовою основою використання праці перелічених робітників, позивач вважає договір аутстаффінгу, укладений між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «Аутстаффер» 01.01.2015р., за яким ТОВ «Аутстаффер» відповідно до пунктів договору 2.1.3, 2.1.6, 2.2.4 виконує функції роботодавця перелічених працівників.

Згідно відповіді ФОП ОСОБА_6 на запит податкового органу №504/ФОП/21-22-13-06 від 27.04.2018 року, наданої під час перевірки, роботодавцем перелічених правцівників є ТОВ «Марінекс ЛТД».

Перевіркою правовідносин ФОП ОСОБА_6 з наданими у розпорядження ТОВ «Аутстаффер» працівниками, в тому числі обліку їх робочого часу, встановлено, що згідно п.2.3.4 договору аутстаффінга б/н від 01.01.2015 Клієнт (ФОП ОСОБА_6.) бере на себе зобов'язання ознайомити наданих співробітників і провести первинний інструктаж по дотриманню вимог техніки безпеки й охорони праці з вказівкою норм та правил, що діють на території Клієнта. Проте, до перевірки будь-які документи щодо правовідносин ФОП ОСОБА_6 та працівниками, наданих ТОВ «Аутстаффер» в його розпорядження, не надано. До перевірки не надано документів щодо обліку робочого часу наданих працівників. Також перевіркою встановлено, що згідно Додатків 1 до актів приймання-передачі персоналу у найм без зазначення персоніфікованих даних цих працівників, а тому відсутня можливість встановити обчислення, утримання, податки.

Також, згідно наявної в акті інформації, перевіркою інформаційних баз даних органів ДФС, встановлено відсутність у ТОВ «Аутстаффер» найманих працівників які можуть передаватись іншим суб'єктам господарювання для участі у виробничому процесі, управлінні виробництвом або для виконання інших послуг, пов'язаних з виробництвом та /або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг), відсутня податкова звітність про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів.

Згідно інформації Херсонського обласного центру зайнятості ТОВ «Аутстаффер» надає звітність про працевлаштування громадян шляхом надання послуг з посередництва у працевлаштуванні в Україні, відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про зайнятість населення». Проте предметом договору аутстаффінга б/н від 01.02.2015р. передбачає виконання функцій роботодавця ТОВ «Аутстаффер», що підпадає під дію вимог статті 39 Закону України «Про зайнятість населення».

Перевіркою визначення вартості одиниці послуги встановлено, що згідно п.2.3.6. договору аутстаффінгу б/н від 01.01.2015р. Клієнт (ФОП ОСОБА_6.) бере на себе зобов'язання оплатити зроблені Виконавцем послуги з надання працівників у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Згідно п.4.1 договору сума винагороди узгоджується сторонами в Протоколі узгодження ціни без зазначення суми винагороди за календарний місяць без зазначення вартості окремих його складових послуги: вартість послуг ТОВ «Аутстаффер», вартість винагороди працівникам, сума відрахувань до бюджету.

ФОП ОСОБА_6 перераховано кошти за договором аутстаффінгу від 01.01.2015 у сумі 372 565,00 грн., в тому числі в готівковій формі, в касу підприємства ТОВ «Аутстаффер», який не має працівників, які можуть передаватись іншими суб'єктам господарювання для участі у виробничому процесі.

Копія акту отримано позивачем, про що свідчить її підпис на 39 сторінці зазначеного акту.

Позивач не погоджуються з встановленими в акті обставинами та висновками відповідача про порушення законодавства про працю, а саме ч.3 ст.24 КЗпП України у зв'язку з допуском до роботи 20 працівників, перелічених в тексті рішення раніше, без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника чи уповноваженого ним органу. Вказує на те, що персонал надано в найом ТОВ "Аутстаффер" згідно умов укладеного між ними господарського договору аутстаффінга від 15.05.2018 р., яке є посередником з працевлаштування, а роботодавцем персоналу виступає фірма ТОВ "Марінекс ЛТД". Чинним законодавством не передбачено ведення замовником послуги аутстаффінга будь-яких облікових документів по персоналу, роботодавцем якого виступає третя особа.

Суд не погоджується з такими доводами позивача з наступних підстав.

Аутстаффінг (англ. out - "поза" + англ. Staff - "штат") передбачає надання підприємства-провайдера в розпорядження підприємства-замовника персоналу для виконання певних робіт.

В міжнародному праві порядок застосування аутстаффінга регулюється Конвенцією про приватні агентства зайнятості № 181, ухваленою 19.06.1997 р., що не ратифікована Україною.

Термін "аутстаффінг" в законодавстві України не закріплений, проте норми, визначені ст.39 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 р. № 5067-VІ, поширюються на правовідносини, що виникають під час провадження діяльності суб'єктів господарювання, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, що є тотожним природі договору аутстаффінга.

Також пп.14.1.183 п.14.1 ст.14 ПК України містить визначення поняття послуги з надання персоналу як господарської або цивільно-правової угоди, відповідно до якої особа, що надає послугу (резидент або нерезидент), направляє у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій. Угода про надання персоналу може передбачати укладання зазначеними фізичними особами трудової угоди або трудового контракту із особою, у розпорядження якої вони направлені. Інші умови надання персоналу (у тому числі винагорода особи, що надає послугу) визначаються угодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України "Про зайнятість населення" діяльність суб'єктів господарювання - роботодавців, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця на умовах трудових договорів, здійснюється на підставі дозволу, виданого центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Порядок видачі дозволу на наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 3 частини 1 статті 39 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що суб'єкти господарювання - роботодавці, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, направляють працівників за умови, якщо це передбачено колективним договором такого роботодавця, та за наявності згоди первинної профспілкової організації і зобов'язані: 1) укласти договір з роботодавцем про застосування праці працівника; 2) виплачувати працівникові заробітну плату в розмірі, не нижчому, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом, та заробітної плати, яку отримує працівник у роботодавця за виконання такої ж роботи; 3) забезпечувати працівнику час роботи та відпочинку на умовах, визначених для працівників роботодавця, що передбачено умовами колективного договору та правилами внутрішнього трудового розпорядку; 4) нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на користь працівника; 5) не перешкоджати укладенню трудового договору між працівником та роботодавцем, у якого виконувалися ним роботи.

Згідно ч.2 ст.39 Закону України "Про зайнятість населення" забороняється діяльність суб'єктів господарювання - роботодавців, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця без дозволу.

Так, представником позивача - ОСОБА_1, який також неодноразово здійснював представництво ТОВ «Аутстаффер» (наприклад, під час перевірки підприємства головним управлінням Держпраці в Херсонській області у липні 2018 року (відповідно довідки про стан дотримання законодавства про працю №ХС 509/32Д (т.с.1 а.с.72)) не заперечувався факт відсутності у ТОВ «Аутстаффер» відповідного дозволу.

Посилання представника позивача на те, що дозвіл, передбачений ч.2 ст. 39 Закону України "Про зайнятість населення", на його думку, не обов'язковий при здійсненні діяльності роботодавців, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, оскільки такий вид дозволу не передбачений Законом України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» суд не бере до уваги в силу того, що за умови рівності юридичної сили законів, застосуванню підлягає спеціальний. В даному випадку, спеціальним, а отже таким, що підлягає застосуванню є Закон України «Про зайнятість населення».

Згідно укладеного між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ "Аутстаффер" договору аутстаффінга від 01.01.2015 р., предметом даного договору визначено: Виконавець приймає на себе зобов'язання виконувати за заявкою Клієнта послуги з надання Клієнтові працівників Виконавця для участі у виробничому процесі, керуванні виробництвом або для виконання інших функцій, пов'язаних з виробництвом та/або реалізацією продукції, на умовах цього договору (п.1.1 договору). Згідно п. 2.1.6 договору Виконавець зобов'язується належним чином вести кадровий облік по усіх своїх працівниках. Обов'язок по належному оформленню трудових або інших договорів зі своїми працівниками повністю лежить на Виконавцеві.

Тобто, за умовами договору ТОВ "Аутстаффер" зобов'язане виконувати за заявкою ФОП ОСОБА_6 послуги з надання своїх працівників, належним чином вести кадровий облік своїх працівників. Договором аутстаффінга не передбачено виконання ТОВ "Аутстаффер" посередницьких послуг з працевлаштування працівників ТОВ "Марінекс ЛТД" і такі умови не можуть бути передбачені договором аутстаффінга, оскільки це суперечить самому змісту даного договору.

В той же час листом ГУ ДФС у Херсонській області від 13.04.2018 р. № 3450/9/21-22-13-06 повідомлено, що ТОВ "Аутстаффер" не має найманих працівників. Даний факт не заперечує у судовому засіданні і представник позивача, який зазначив, що персонал наданий ФОП ОСОБА_6 для роботи за договором аутстаффінга від 01.01.2015 р. та вказані робітники є працівниками ТОВ "Марінекс ЛТД", а ТОВ "Аутстаффер" виступало посередником у їх працевлаштуванні.

Як вже зазначалося, згідно умов договору аутстаффінга від 01.01.2015 р. ТОВ "Аутстаффер" не надавало ФОП ОСОБА_6 посередницьких послуг з працевлаштування, а зобов'язано було надавати своїх працівників, яких ТОВ " Аутстаффер" не має.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, відповідачем правомірно не взято до уваги договір аутстаффінга від 01.01.2015 р., укладений позивачем з ТОВ "Аутстаффер".

Отже, враховуючи все вищезазначене, суд погоджується з висновками відповідача про те, що позивачем порушено ч.3 ст.24 КЗпП України.

Так, ч.1 ст.24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (ст.187 цього Кодексу);6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на зазначене, позивачем не спростовано встановлені відповідачем на підставі Акту перевірки порушення трудового законодавства.

Щодо тверджень представника позивача відносно того, що наявна в Акті перевірки інформація стосовно працівників, працю яких використовував позивач, є не достатньої для їх ідентифікації (вказано лише прізвище, ім'я по-батькові) суд зазначає, що факт використання позивачем праці 20 працівників сторонами не заперечується, спірним є лише правомірність оформлення трудових відносин між цими працівниками та ФОП ОСОБА_6 А тому, ідентифікація вказаних осіб в рамках даного позову є недоцільною.

Відтак, на підставі вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. № 509, який визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.ч.2-7 ст.53 Закону України "Про зайнятість населення", на підставі акта документальної планової виїзної перевірки Головного управління ДФС у Херсонській області від 15.05.2018 року відбувся розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Позивача було повідомлено про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю 29.05.2018 р. шляхом направлення на адресу ФОП ОСОБА_6 відповідного повідомлення, що узгоджується з вимогами п.6 Порядку № 509.

Твердження представника позивача про відсутність у особи, яка підписала повідомлення №01-08/1/1257 від 25.05.2018 року повноважень вчиняти дії від імені відповідача суд оцінює критично в силу наступного.

Так, як вже зазначено судом раніше, механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачений Порядком №509.

Абзацом першим п. 2 зазначеного порядку надано визначення поняттю уповноважених посадових осіб у розумінні наведеного нормативно-правового акту, згідно якого уповноваженою посадовою особою є Голова Держпраці, його заступники, начальники управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Дії, передбачені п.п. 3-6 Порядку №509, щодо підготовки справи про накладення штрафу до розгляду також здійснюються уповноваженими особами (згідно їх визначення у Порядку №509).

Отже, перший заступник начальника Головного управління Держпраці у Херсонській області є уповноваженою посадовою особою в розумінні Порядку №509, а його дії, щодо прийняття рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу та направлення повідомлення про розгляд справи відповідають вимогам Порядку №509.

Натомість відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в графі, передбаченій ч.3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» містять відомості не про єдину особу, яка має вчиняти дії від імені суб'єкта владних повноважень «Головне управління Держпраці у Херсонській області», як про це вказує позивач, а лише відомості про особу, яка має вчиняти дії від імені юридичної особи «Головне управління Держпраці у Херсонській області» без довіреності.

Тобто зазначеним Законом вповноважено ОСОБА_10 на вчинення ним дій як керівника юридичної особи, а не суб'єкта владних повноважень.

За наслідками розгляду справи про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, 05.06.2018 р. начальником ГУ Держпраці у Херсонській області правомірно винесено постанову № 401/21-22-13-06/-ДФС-ФС від 05.06.2018 р. про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_6 у розмірі 2233800 грн.

Таким чином, оскаржувана позивачем постанова про накладення штрафу № 401/21-22-13-06/-ДФС-ФС від 05.06.2018 р. прийнята відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, є правомірною та скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Зважаючи на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

вирішив:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15 листопада 2018 р.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 10.4.1