Справа № 689/2186/17
Суддя: Баськов М. М.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 689/2186/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04.10.2018 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області -

головуючий - суддя Баськов М.М.

за участю:

секретаря судового засідання Кушнір О.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Петрієвського Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання рішення неправомірним та зобов"язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 01.12.1991 та зобов"язати відповідача призначити та виплатити йому пенсію за вислугу років з 03.10.2017 відповідно до вказаного Закону, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці.

На обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 27.09.2017 він звернувся до Хмельницького об"єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру". Листом №14876/06 від 03.10.2017 управлінням Пенсійного фонду було відмовлено у призначенні пенсії, посилаючись на відсутність підстав для розгляду питання про призначення пенсії. Також цим листом повідомлено, що стаж роботи позивача на посадах в органах прокуратури становить 19 років 2 місяці 8 днів.

Позивач вважає прийняте рішення незаконним, таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, оскільки з 01.09.1993 по 27.06.1998 він навчався на юридичному факультеті Хмельницького інституту регіонального управління та права, а з 21.07.1998 почав працювати в органах прокуратури Хмельницької області.

Частиною першою статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції від 26.07.2001, яка була чинна до 01.10.2011) було передбачено, що прокурори зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Передбачені Законом України "Про прокуратуру" комплексні заходи є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності позивача, ефективного функціонування органів прокуратури.

Тому позивач був впевнений, що набуте на підставі чинного законодавства право на пенсію за вислугу 20 років та розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку ним буде реалізовано, і воно, відповідно до вимог ст. 22 Конституції України, не буде скасовано, зменшено або звужене. Зміни, внесені в Закон України "Про прокуратуру" 01.11.2011, на думку позивача, порушили його права та збільшили стаж, необхідний для отримання пенсії за вислугу років. Вказує, що зазначені норми законодавства, виходячи з вимог Конституції України, повинні ути застосовані для працівників прокуратури, яких прийнято на роботу після набрання чинності вказаними змінами.

Позивач зазначає, що в силу ч. 5 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" до вислуги років, що дає право на пенсію, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, стаж роботи позивача, який дає право на пільгову пенсію, з урахуванням половини строку навчання, який складає 2 роки 4 місяці 28 днів, становить 21 рік 7 місяців 6 днів. Тому вважає необхідним провести обчислення йому пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з 03.10.2017, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинногоґо) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, подав заперечення та просив у задоволенні позову відмовити. Суду пояснив, що позивач звернувся до управління Пенсійного фонду 27.09.2017. На той час вже діяв Закон України "Про прокуратуру" в новій редакції. На час звернення пільговий стаж позивача становив 19 років 2 місяці 8 днів, а згідно ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" для виходу на пенсію за вислугою років позивач повинен мати стаж роботи не менше 23 років.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 27.09.2017 ОСОБА_3 звернувся до Хмельницького об"єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Листом від 03.10.2017 №14876/06 Хмельницьке об"єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області відмовило позивачу у зарахуванні до стажу роботи половини строку навчання на юридичному факультаті денної форми навчання Хмельницького інституту регіонального управління та права за спеціальністю "Правознавство", вказавши, що до спеціального стажу роботи строк навчання враховувати немає підстав, оскільки даний інститут не являється вищим юридичним навчальним закладом, та в цілому йому було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції чинній станом на 15.01.2011) через відсутність, на думку працівників управління, необхідного стажу роботи за вислугу років, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру", а також відсутність норм щодо призначення спеціальних пенсій з 01.06.2015.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26.07.2001 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) до 01.10.2011 (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII та втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Виходячи із дії законів в часі, на правовідносини, що виникли, має поширюватися дія Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, а не положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, який втратив свою чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури передбачені статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII.

Згідно ч. 1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2016 по 30.09.2017 - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Таким чином з моменту набрання чинності положеннями статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014, а саме з 15 липня 2015 року порядок та умови призначення пенсії працівникам прокуратури регулюються виключно положеннями статті 86, що свідчить про автоматичну втрату чинності положеннями статті 50-1 та як наслідок відсутності підстав для їх застосування при призначенні пенсії працівникам прокуратури, які звернулися за її призначенням після 15.07.2015.

Отже з урахуванням дати звернення позивача за призначенням йому пенсії за вислугою років - 27.09.2017, необхідною умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність відповідного стажу, а саме наявності загального та стажу на посадах прокурорів не менше 23 років та не менше 13 років відповідно.

Згідно з матеріалами справи, а саме поданих позивачем документів для призначення пенсії, його стаж роботи за вислугу років в органах прокуратури становить 19 років 2 місяці 8 днів.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що до вислуги років зараховується не тільки час роботи на прокурорських посадах, визначених ст.15 цього Закону, а й перебування на інших посадах, конкретний перелік яких визначено цією статтею, військова служба, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Відповідно матеріалам справи Хмельницький інститут регіонального управління і права, де навчався ОСОБА_3 у період з 01.09.1993 по 25.06.1998, є вищим навчальним закладом у розумінні статті 25 Закону України «Про вищу освіту», у якому останній закінчив повний курс цього учбового закладу за спеціальністю «Правознавство», з присвоєнням йому за рішенням Державної екзаменаційної комісії від 25.06.1998 кваліфікації спеціаліста-юриста, а тому відповідно до вимог статті 86 Закону України "Про прокуратуру" половина, тобто 2 роки 4 місяці та 28 днів навчання позивача підлягають зарахуванню до стажу, що враховується при призначенні пенсії за вислугою років.

Таким чином, на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії загальний стаж роботи позивача (з урахування половини строку навчання у вищому навчальному закладі) склав 21 рік 7 місяців та 6 днів, з яких в органах прокуратури - 19 років 2 місяці 8 днів, що враховуючи положення статті 86 Закону України "Про прокуратуру" є недостатнім для призначення йому пенсії за вислугою років як працівнику прокуратури.

Крім того, з доводів заявленого позову вбачається, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, позивач пов'язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, що призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

З такими доводами суд не погоджується з таких підстав.

Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26.07.2001 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) до 01.10.2011 (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011), у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 1 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи положення ст. 22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніше виникло).

За встановлених у цій справі обставинами, позивач у період часу з 26 липня 2001 року по 1 жовтня 2011 року, не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії за віком, а отже у позивача не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у вказаній редакції).

Оскільки, позивач не набув такого права, то не можливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2016 року в справі № 33/6710/15-а, а також Верховним Судом у справах №372/2909/17, №211/3177/17, №686/12840/17, і підстав для відступу від неї не встановлено.

Щодо посилань позивача на те, що він мав обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, колегія суддів зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеній в рішенні "Великода проти України" (№ 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні по справі "Ейрі проти Ірландії" Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Airey v. Ireland № 6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" (Kjartan Аsundsson v. Iceland № 60669/00). Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для зарахування позивачу половини строку його навчання у вищому навчальному закладі до стажу, що дає право виходу на пенсію за вислугою років, однак водночас відсутності підстав для призначення йому пенсії за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 01.12.1991 року у зв'язку з безпідставністю та відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року у зв'язку із відсутністю необхідного загального стажу.

На підставі ст. 19, 22 Конституції України, ст. ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001), ст. 86 Закону україни "Про прокуратуру" №1697-VII, керуючись ст. 6-9, 77, 241 - 246, 293, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області у зарахуванні до загального стажу роботи в органах прокуратури ОСОБА_3 половини строку навчання на юридичному факультеті денної форми навчання Хмельницького інституту регіонального управління і права з 01.09.1993 по 27.06.1998, що становить 2 роки 4 місяці 28 днів.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області зарахувати до загального стажу роботи в органах прокуратури ОСОБА_3 половину строку навчання на юридичному факультеті денної форми навчання Хмельницького інституту регіонального управління і права з 01.09.1993 по 27.06.1998, що становить 2 роки 4 місяці 28 днів.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області до Сьомого апеляційного адміністративного суду (м. Вінниця) протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 жовтня 2018 року.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя М.М.Баськов