Справа № 1740/2455/18
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2018 року м. Рівне №1740/2455/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинення певних дій.

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач, з врахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо встановлення позивачу основного розміру пенсії 58% грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016 з урахуванням проведених виплат у відповідності до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 2 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням основного розміру пенсії 58 % грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016, невідкладно, одноразово, з урахуванням проведених виплат у відповідності до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини третьої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 2 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Ухвалою суду від 16.10.2018 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ України з 01.02.2005, пенсія йому призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262. При визначенні пенсії йому було встановлено 53% розміру грошового забезпечення, однак, на думку позивача відповідачем не враховано ще 5% відповідно до вимог пункту «а» статті 13 Закону №2262. Крім того, у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» позивач вважає, що йому з 01.01.2016 пенсія повинна нараховуватися в розмірі 58% від грошового забезпечення, оскільки він був звільнений саме через хворобу, тому відповідно до пункту «а» статті 13 Закону №2262 (в новій редакції) пенсія повинна бути визначена в розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення. Позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України щодо перерахунку його пенсії, однак отримав відмову. При цьому, позивач вказує, що посилання відповідача на той факт, що він був звільнений у запас за станом здоров'я, а не у відставку, не може бути підставою для визначення пенсії в розмірі 53 % грошового забезпечення, оскільки Закон України «Про Національну поліцію» не передбачає поняття «запас» та «відставка». Таким чином, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач 02.11.2018 подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказує на те, що вимоги позивача щодо здійснення перерахунку є безпідставними. Зазначив, що у 2005 році позивачу пенсія була призначена як звільненому в запас. Розмір пенсії визначено на підставі пункту «а» частини першої статті 13 Закону №2262 в тій редакції, що діяла на момент призначення, тобто 50 процентів - за вислугу 20 років і 3 проценти - за кожний рік вислуги понад 20 років. Щодо перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», то відповідач вказав, що пенсія була призначена позивачу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Тому, підстав для зміни самого розміру пенсії у процентному відношенні від грошового забезпечення немає. Таким чином, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 з 01 лютого 2005 року перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області і отримує пенсію за вислугу років відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII як особа, яка була звільнена у запас через обмежений стан здоров'я.

У серпні 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату йому пенсії в розмірі 58% грошового забезпечення.

Листом № С-924/07.1-59 від 28.08.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивача про відмову у перерахунку та виплаті пенсії в розмірі 58% грошового забезпечення (а.с.18).

Не погодившись з відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної, зокрема, у його рішеннях від 6 липня 1999 року № 8 рп-99 у справі щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8рп/2005 у справі № 1-21/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання суддів, працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262 (далі - Закон №2262) (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я -55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

02 липня 2015 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, який згідно п.1 його розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування. Закон України «Про Національну поліцію» був опублікований 06.08.2015 в газеті «Голос України» (№141-142), тому датою набрання ним чинності та одночасно датою втрати чинності Законом України «Про міліцію» є 07 листопада 2015 року.

Згідно пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Відповідно до статті13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, що діє на час спірних правовідносин), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема:1) у зв'язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Як свідчить аналіз норм чинного законодавства, право на призначення пенсії у розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення має особа, яка звільнена за станом здоров'я відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

У той же час, відмовляючи у перерахунку пенсії, відповідач зазначив, що оскільки позивач звільнений через хворобу у запас Збройних сил України, а не звільнений у відставку за станом здоров'я, він не має права на вказану доплату.

Проте, суд не погоджується з вказаною позицією пенсійного органу, оскільки Законом чітко передбачені підстави звільнення поліцейських і такого визначення як звільнення у відставку за станом здоров'я Закон не містить.

Суд звертає увагу, що Законом передбачено звільнення через хворобу, тому позиція відповідача щодо незастосування вказаної норми до позивача є хибним тлумаченням норм чинного законодавства.

Крім того, суд звертає увагу, що після набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» підзаконних нормативно-правових актів, які б регулювали порядок проходження служби в Національній поліції України, порядок проведення лікарської та військово-лікарської експертиз, повноваження відповідних комісій, вимоги до прийнятих ними документів, прийнято не було.

Між тим, до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», діяв Закон України «Про міліцію», яким були врегульовані правовідносини щодо пенсійного забезпечення працівників міліції, які за своїм змістом є аналогічними тим, що викладені в Законі України «Про Національну поліцію».

Окрім цього, питання звільнення зі служби в органах внутрішніх справ були врегульовані також Положенням про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України (далі - Положення № 85) та Порядком проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України (далі - Порядок № 85), затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.02.2001 № 85.

Підпунктом 1.63.5. пункту 1.63. Порядку № 85 встановлено, що за результатами медичного огляду ВЛК виносять постанови щодо осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ, зокрема, з формулюванням: «Не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».

Відповідно до підпункту 1.117. 1 пункту 1.117 Порядку № 85 свідоцтво про хворобу у мирний час складається на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров'я.

Таким чином, на думку суду, юридично визначальним у даних правовідносинах є також факт захворювання, яке спричинило подальшу непридатність позивача до проходження служби, що було установлено у прямо передбачений спосіб, відповідно до діючого підзаконного нормативного акту - Порядку № 85, та зафіксовано у відповідному документі - свідоцтві про хворобу № 1265 від 24.06.2009, хоча формулювання «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час» і містить розбіжність із формулюванням, викладеним у п. 2 ч. 1ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»- «непридатність до служби в поліції». Однак, наявність такої розбіжності жодним чином не спростовує самого факту непридатності позивача до подальшої служби через хворобу.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу з урахуванням 5 %, внаслідок отриманого захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо дати, з якої необхідно здійснити перерахунок пенсії, суд зазначає, що відповідно частини четвертої статті 45 Закону №1058, якою встановлено, що перерахунок пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15-го числа.

Оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою 10.08.2018, перерахунок призначеної йому пенсії за віком необхідно здійснити з 01.08.2018.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з 01.08.2018.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача провести виплату пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини третьої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Закону №2262 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пунктом 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 передбачено, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З огляду на те, що на момент звернення позивача з вимогою про нарахування компенсації втрати частини доходів, позивачу не було нараховану пенсію в тому розмірі, як він просить, то вказана вимога є передчасною та не підлягає задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання відповідача подати до суду у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі, оскільки судове рішення є обов'язковим до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, а за невиконання рішення суду частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем в частині позовних вимог.

Крім того, судом не можуть бути взяті до уваги обґрунтування відзиву відповідача, оскільки вони спростовані наданими позивачем доказами та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, чого не було зроблено відповідачем.

З урахуванням викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо посилання позивача на той факт, що при визначенні пенсії у 2005 році йому було встановлено 53% розміру грошового забезпечення, однак, на думку позивача відповідачем не враховано ще 5% відповідно до вимог пункту «а» статті 13 Закону №2262, то суд зазначає, що розмір пенсії ОСОБА_1 визначено на підставі пункту «а» частини першої статті 13 Закону №2262 в тій редакції, що діяла на момент призначення, тобто 50 процентів - за вислугу 20 років і 3 проценти - за кожний рік вислуги понад 20 років. Крім того, позивач не вказує це як підставу своїх позовних вимог, які стосуються вже визначення розміру пенсії відповідно до вказаної статті в редакції з моменту набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто призначення пенсії у 2005 році і її розмір не є предметом позову у даній справі.

Питання розподілу судових витрат не вирішується судом відповідно до статті 139 КАС України, оскільки ухвалою суду від 16.10.2018 позивач звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 35408; РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вулиця Короленка, 7, місто Рівне, 33028; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо встановлення ОСОБА_1 основного розміру пенсії 58% грошового забезпечення починаючи з 01.08.2018 з урахуванням проведених виплат у відповідності до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 2 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням основного розміру пенсії 58 % грошового забезпечення починаючи з 01.08.2018 з урахуванням проведених виплат у відповідності до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 2 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо встановлення ОСОБА_1 основного розміру пенсії 58% грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016 по 31.07.2018 з урахуванням проведених виплат у відповідності до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 2 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням основного розміру пенсії 58 % грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016 по 31.07.2018 з урахуванням проведених виплат у відповідності до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 2 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням основного розміру пенсії 58 % грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016 з урахуванням проведених виплат з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини третьої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15 листопада 2018 року.

Суддя Недашківська К.М.