Справа № 804/3629/18
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2018 року Справа № 804/3629/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
представника позивача Павлової М.В.
представника відповідача-1 Єгорова А.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" до Офісу великих платників податків ДФС, Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказу і податкового повідомлення-рішення,-
Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" (далі - ТОВ "АТБ-МАРКЕТ", позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу великих платників податків ДФС (далі - Офіс ВПП ДФС, відповідач-1), Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - ГУ ДФС у Миколаївській області, відповідач-2), в якій просить (з урахуванням уточненої позовної заяви):
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДФС у Миколаївській області від 18.04.2018 року №867 про проведення фактичної перевірки ТОВ "АТБ-МАРКЕТ";
В обґрунтування позовної заяви зазначено наступне:
- 18.04.2018 року ГУ ДФС у Миколаївській області винесено наказ №867 про проведення фактичної перевірки ТОВ "АТБ-МАРКЕТ" за адресою здійснення діяльності: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, б.34/а;
- 26.04.2018 року ГУ ДФС у Миколаївській області проведено фактичну перевірку магазину позивача, за результатами якої складено акт від 26.04.2018 року №0082/14/29/14/30487219;
- наказ №867 від 18.04.2018 року винесено контролюючим органом безпідставно, з порушенням вимог встановлених статтею 80 Податкового кодексу України;
- позивачем оприбуткована вся сума коштів у розмірі 852 312,51 грн., які надійшли у вересні 2017 року, що підтверджується відповідними доказами, а тому не оприбуткування коштів та порушення позивачем пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ №637 від 15.12.2004 року - відсутнє.
Ухвалою суду від 12.06.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.
04.07.2018 року від Офісу ВПП ДФС надійшов відзив на позов, в якому відповідач-1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог та в обґрунтування своєї позиції зазначив:
- наказ №867 від 18.04.2018 року про проведення фактичної перевірки позивача відповідає вимогам, які встановлені підпунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України;
- позивач, допустивши посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, втратив своє право на оскарження вказаного наказу, оскільки скасування такого наказу не може призвести до відновлення порушених прав позивача, тому що права останнього порушують лише наслідки проведення такої перевірки;
- контролюючим органом при проведенні перевірки виявлено порушення пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, за наслідком чого застосовано до позивача штрафні санкції, що передбачені абзацом 3 статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 року №436/95.
04.07.2018 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 18.07.2018 року для надання часу представнику позивача для підготовки відповіді на відзив.
05.07.2018 року до суду від ГУ ДФС у Миколаївській області надійшов відзив на позов, у якому відповідач-2 просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та в обґрунтування своєї позиції зазначив наступне:
- при проведенні перевірки відповідачем-2 були дотримані вимоги, встановлені статтею 81 Податкового кодексу України; якщо платника податків вважає, що порядок та підстави призначення перевірки є протиправними, може захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки;
- позивачем на етапі допуску до перевірки не ставилися питання про необґрунтованість її призначення та проведення, посадових осіб було допущено до перевірки, що підтверджується підписом керуючого магазином на наказі та направленні;
- під час перевірки відповідачем-2 виявлено порушення пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, за наслідком чого застосовано до позивача штрафні санкції, що передбачені абзацом 3 статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 року №436/95;
18.07.2018 року перенесено підготовче засідання на 01.08.2018 року, у зв'язку з перебуванням судді Бондар М.В. у відрядженні.
20.07.2018 року представником позивача до суду надано відповідь на відзив, у якій позивач посилається на правову позицію, що викладена у постанові Вищого адміністративного Суду України від 11.05.2016 року у справі №К/800/4432/15, у якій зазначено, що недотримання встановлених статтями 75-81 Податкового кодексу України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а отже, є порушенням суб'єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах. З тексту оскаржуваного наказу №867 від 18.04.2018 року не вбачається з яких саме підстав призначена перевірка, що позбавляє можливості платника податків ознайомитись з фактичними підставами проведення перевірки. Зазначений документ "доперевірочний аналіз" не може бути підставою для призначення фактичної перевірки, оскільки відповідно до наказу ДФС України №22 від 31.07.2014 року "Про затвердження Методичних рекомендацій відносно порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведення та реалізації матеріалів перевірок платника податків" при організації проведення фактичної перевірки обґрунтованості пропозиції щодо необхідності її проведення оформлюється доповідною запискою (висновком), що може слугувати підставою для проведення фактичної перевірки. Позивач вважає безпідставними твердження відповідачів про наявність підстав для проведення фактичної перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
01.08.2018 року перенесено підготовче засідання на 29.08.2018 року, у зв'язку з відсутністю електроенергії у Дніпропетровському окружному адміністративному суді; 29.08.2018 року продовжено підготовче провадження на 30 днів та оголошено перерву до 10.09.2018 року; 10.09.2018 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 26.09.2018 року для витребування додаткових доказів.
За письмовою згодою представників сторін розгляд справи по суті відбувся 26.09.2018 року після закінчення підготовчого засідання.
В судовому засіданні 26.09.2018 року представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов. Представник відповідача-1 заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
На підставі наказу №867 від 18.04.2018 року та направлень на перевірку №1189/14-29-03-01-28 та №1190/14-29-03-01-28 від 18.04.2018 року (а.с. 100-101), посадовими особами контролюючого органу проведено фактичну перевірку ТОВ "АТБ-МАРКЕТ", за результатами якої складено акт №0082/14/29/14/30487219 від 26.04.2018 року (а.с. 102-105).
Позивач, вважаючи наказ про проведення фактичної перевірки протиправним та таким, що прийнятий контролюючим органом безпідставно, а податкове повідомлення-рішення, яке прийнято за наслідками проведення перевірки таким, що підлягає скасуванню, звернувся з цим позовом до суду.
Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу №867 від 18.04.2018 року про проведення фактичної перевірки ТОВ "АТБ-МАРКЕТ", прийнятого відповідачем-2 суд зазначає наступне.
За приписами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
У відповідності до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Судом встановлено, що направлення на перевірку від 18.04.2018 року №1189/14-29-03-01-28, №1190/14-29-03-01-28 та наказ №867 від 18.04.2018 року пред'явлені на об'єкті перевірки керуючому магазину "Продукти-596" ТОВ "АТБ-МАРКЕТ" Комарову С.А., що підтверджується підписом останнього 20.04.2018 року на вказаних документах. Представники позивача при проведенні перевірки були присутні.
Вказані обставини в судовому засіданні не спростовувались.
Між тим, суд зазначає, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі у задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.
Вказана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі №804/1113/16.
У відповідності до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Разом з тим, не підлягають застосуванню до даних правовідносин правові висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях Верховного Суду України від 27.01.2015 року по справі №21-425а14 та від 09.02.2016 року по справі №826/5689/13-а, на які посилається позивач, оскільки такі висновки суду стосуються того, що невиконання контролюючим органом вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.3 статті 79 та статей 80, 81 ПК України щодо вручення платнику податків наказу на проведення невиїзної перевірки до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої перевірки. У ході розгляду даної справи судом встановлено вручення посадовій особі позивача відповідних документів до початку фактичної перевірки. Також, відповідачем-2 надано інформацію щодо порушень з боку позивача, які стали підставою для проведення перевірки. Отже, обставини, викладені у вказаних рішеннях суду та обставини у даній справі не є подібними, що виключає можливість врахування вказаних правових позицій у даній справі у відповідності до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу про проведення фактичної перевірки ТОВ "АТБ-МАРКЕТ" №867 від 18.04.2018 року задоволенню не підлягає.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій до позивача за результатами проведеної перевірки стало неоприбуткування готівкових коштів у вересні 2017 року.
Порядок ведення касових операцій у національній валюті України визначено Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637 (далі - Порядок №637, у редакції, чинній на час здійснення оприбуткування готівкової виручки позивачем - вересень 2017 року).
Відповідно до пункту 1.2 глави 1 Положення №637 оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.
Пунктом 7.15 глави 7 Положення №637 встановлено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (РК), визначено в пункті 2.6 цього Положення.
Відповідно до пункту 2.6 глави 2 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.
Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.
У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).
Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, зазначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використання РК оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у книзі ОРО.
Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність, що передбачена абзацом 3 статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 року №436/95.
Водночас, у пункті 6 розділу 4 Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.06.2016 року №547 (далі - Порядок №5470) визначено, що використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає:
- наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО;
- підклеювання фіскальних звітних чеків до відповідних сторінок книги ОРО;
- щоденне виконання записів (у разі здійснення розрахункових операцій) про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо;
- у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії - здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій;
- ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, своєчасно та у повному обсязі було оприбутковано готівку за 14.09.2017 року, 15.09.2017 року, 18.09.2017 року, 28.09.2017 року у книзі ОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО.
Суд зазначає, що книга ОРО та касова книга - це різні книги обліку, які відображають різні форми оприбуткування грошових коштів.
В розумінні Положення №637, касова книга - документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі.
Відповідно до пункту 1.2 глави 1 Положення №637, КОРО - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).
Проаналізувавши вказані норми суд дійшов висновку про те, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО належним оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у книзі ОРО.
Отже, висновок податкового органу щодо порушення позивачем пункту 2.6 глави 2 Положення №637 є помилковим, оскільки цей пункт Положення містить норму щодо особливого порядку оприбуткування готівки із застосуванням РРО, який позивачем порушено не було.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, позов ТОВ "АТБ-МАРКЕТ" підлягає задоволенню частково.
За приписами частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1, яким винесено скасоване податкове повідомлення-рішення, підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних, що складає 1762 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС судові витрати у розмірі 1762 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII „Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду в повному обсязі складено 05.10.2018 року.

Суддя М.В. Бондар