Справа № 826/13886/17
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 листопада 2018 року № 826/13886/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Калужського Д.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Готель Дніпро»

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового

повідомлення-рішення

представники позивача - Яворська О.С.;

сторін: відповідача - не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Готель Дніпро» (надалі - позивач або ПрАТ «Готель Дніпро» або Суб'єкт перевірки) подало на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач або Контролюючий орган або ДФС), у якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 26.09.2017 № .

В якості підстав позову позивач зазначає, що 22.09.2017 на його адресу поштою надійшло податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України у м. Києві від 18.09.2017 № , яке складено на підставі акту перевірки від 01.09.2017 № 6527/26-15-12-09-19/2573547, за порушення пп. 274.1 ст. 274, п. 12.3 ст. 12 Податкового Кодексу України, п. 5.6 Рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/923 у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві, наказу Міністерства фінансів України від 16.06.2015 № 560. Також Суб'єкт перевірки вказує, що ПрАТ «Готель Дніпро» є підприємством з державною формою власності та є суб'єктом, який в силу вимог ч. 2 ст. 92 Земельного Кодексу України набув права постійного користування земельною ділянкою. Окрім того, позивач посилається на п. 5.1 Положення про оплату за землю в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради ІІІ сесії VIII скликання від 28.01.2015 № 58/923, додаток 3, яким встановлено ставку податку на землю, яка знаходиться в постійному користуванні юридичних осіб державної форми власності, коло яких визначено ст. 92 Земельного Кодексу, в розмірі 1% від їх нормативної грошової оцінки. Окрім того, Суб'єкт перевірки наголошує на позиції із акту документальної перевірки, яка оформлена актом № 538/26-15-14-01-04/02573547 від 08.12.2017, п. 3.1.10.4 якого визначено порушення п. 5.1 Положення про оплату за землю в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради ІІІ сесії VIII скликання від 28.01.2015 № 58/923. Таке порушення полягає в завищенні суми земельного податку внаслідок застосування ставки податку 3% від нормативної грошової оцінки замість 1%.

У своїх запереченнях на позов відповідач відзначив, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а заниження податку на землю відбулося внаслідок невірного застосування позивачем алгоритму заповнення податкової декларації з плати за землю та невірного застосування ставки земельного податку. Відповідач також звертає увагу, що на підставі акту камеральної перевірки позивачу правомірно було збільшено суму земельного податку на 1 795 565,07 грн., та позивач має застосовувати ставку земельного податку в розмірі 3% від грошової оцінки.

Ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.11.2017 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження в даній адміністративній справі; проведено підготовку адміністративної справи до судового розгляду; закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судове засідання на 05.12.2017.

У судовому засіданні 05.12.2017 судом оголошено перерву до 01.02.2018.

01.02.2018 в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Поряд з цим, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

З огляду на подане клопотання, судом ухвалено про перехід до стадії письмового провадження на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

01.09.2017 Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку уточнюючої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) реєстраційний номер № від 03.08.2017 за 2017 рік ПрАТ «Готель «Дніпро».

Перевіркою встановлено, що сума податкового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб, визначена за результатами подання уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2017 рік № від 03.08.2017 ПрАТ «Готель «Дніпро», є нижча, ніж визначено за результатами камеральної перевірки, на загальну суму 1 795 565,07 грн. Заниження податкового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб за 2017 рік відбулося внаслідок невірного застосування ставки земельного податку за земельну ділянку, нормативну грошову оцінку якої проведено, встановлену Положенням про плату за землю в м.Києві, затвердженого Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923) «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», чим порушено п. 5.2 вказаного Положення та невірного застосування алгоритму заповнення податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), форма якої затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 № 560, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.07.2015 № 783/27228.

За результатами перевірки складено акт від 01.09.2017 № 6527/26-15-12-09-19/02573547 та винесено податкове повідомлення-рішення від 18.09.2017 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання із земельного податку в розмірі 2 244 456,34 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями в розмірі 1 795 565,07 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 448 891,27 грн.

Окрім того, 04.09.2017 Контролюючим органом проведено камеральну перевірку уточнюючої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) реєстраційний номер № НОМЕР_1 від 08.08.2017 за 2017 рік ПрАТ «Готель «Дніпро».

Під час проведення перевірки встановлено, що сума податкового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб, визначена за результатами подання уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2017 рік № НОМЕР_1 від 08.08.2017 ПрАТ «Готель «Дніпро», є нижча ніж визначено за результатами камеральної перевірки, на загальну суму 1 795 565,07 грн. Заниження податкового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб за 2017 рік відбулося внаслідок невірного застосування ставки земельного податку за земельну ділянку, нормативну грошову оцінку якої проведено, встановлену Положенням про плату за землю в м. Києві, затвердженого Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923) «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», чим порушено п. 5.2 вказаного Положення, а також невірного застосування алгоритму заповнення податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), форма якої затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 № 560, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.07.2015 № 783/27228.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 04.09.2017 № 6561/26-15-12-09-19/02573547 та винесено податкове повідомлення-рішення від 26.09.2017 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання із земельного податку в розмірі 2 244 456,34 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями в розмірі 1 795 565,07 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 448 891,27 грн.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням від 26.09.2017 № , як, між іншим, і податковим повідомленням-рішенням від 18.09.2017 № , позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

За ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом установлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018, залишеного без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018, у справі № 826/12636/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Готель «Дніпро» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.09.2017 № , позов Приватного акціонерного товариства «Готель «Дніпро» задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 18.09.2017 № .

Зі змісту вказаного рішення, серед іншого, випливає, що: «ПрАТ «Готель «Дніпро» є акціонерним господарським товариством з одним акціонером - державою України в особі Державного управління справами. Позивач володіє на праві постійного користування земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,2831 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 0,1580 га (кадастровий номер НОМЕР_3). Згідно Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 11711 нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3 становить 9956841,27 грн. Згідно Довідки № Ю-06795/2015 від 24.07.2015 про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер кадастровий номер НОМЕР_2 становить 44600977,29 грн. Отже, розрахунок ставки земельного податку за земельні ділянки кадастровий номер НОМЕР_2) та кадастровий номер НОМЕР_3 здійснювався позивачем з урахуванням наявних нормативних грошових оцінок. Державні підприємства, у яких в постійному користуванні перебувають земельні ділянки, нормативно грошову оцінку яких проведено, підпадають під критерій визначений п. 5.1 Положення № 242/5629, та відповідно сплачують земельний податок у розмірі 1 відсоток від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Виняток становлять земельні ділянки, зазначені у пунктах 5.3 - 5.6 цього Положення. Так, п. 5.6 Положення № 242/5629 визначено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення. За визначенням наведеної статті, ставка податку у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок встановлюється у випадку, якщо на земельних ділянках, якими користуються юридичні особи знаходяться будівлі, право власності на які не оформлено в установленому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником будівлі літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 12829,3 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_4. Таким чином, зважаючи на викладене вище, беручи до уваги те, що на земельних ділянках за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,2831 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 0,1580 га (кадастровий номер НОМЕР_3), які перебувають на праві постійного користування у ПрАТ «Готель «Дніпро», знаходиться будівля готелю, на яку в установленому порядку оформлено право власності, суд приходить до висновку про те, що позивачем вірно застосовано ставку земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, у розмірі 1 відсоток від нормативної оцінки земельної ділянки, що свідчить про вірність застосування алгоритму заповнення податкової декларації з плати за землю, а відтак про помилковість висновків відповідача про поширення п. 5.6 Положення № 242/5629 на позивача, що є підставою для сплати земельного податку за ставкою 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок».

Таким чином, встановленими, згідно вказаного рішення, є обставини, зокрема, відсутності підстави для сплати ПрАТ «Готель «Дніпро» земельного податку за ставкою 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Відповідні судові рішення першої та другої інстанцій знаходяться у вільному доступі за посиланнями: http://reyestr.court.gov.ua/Review/72087313 та http://reyestr.court.gov.ua/Review/74987395 відповідно.

08.12.2017 Контролюючим органом за результатами документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «Готель «Дніпро» складено акт № 538/26-15-14-01-04/02573547. Зі змісту акту випливає про обставини подання Суб'єктом перевірки уточнюючої декларації з плати за землю за 2016 рік з урахуванням ставки податку в розмірі 3% від їх нормативної грошової оцінки, в порушення п 5.1. рішенням КМР від 23.06.2011 № 242/5629, відповідно до якого, ставка податку встановлюється в розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки для юридичних осіб державної власності.

Відповідно до ст. 270 Податкового кодексу України (в рішенні альтернативно - ПК України), об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

За ст. 271 ПК України, базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

У відповідності до п. 286.1 ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно із п. 274.1 ст. 274 названого Кодексу ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Пунктом 7.1 статті 7 Податкового кодексу України встановлено, що під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII цього Кодексу.

Згідно пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, власники (користувачі) земельних ділянок зобов'язані сплачувати земельний податок, розрахований згідно із нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, отриманої в установленому порядку. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок та землекористувачі.

Землекористування згідно з вимогами Земельного кодексу України може бути постійним та на умовах оренди. Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Пунктом 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 N 560 затверджено форму податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності).

Отже, юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 № 560, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Разом з декларацією подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на підставі якої розраховується земельний податок.

Матеріали справи свідчать, що ПрАТ «Готель «Дніпро» є акціонерним господарським товариством з одним акціонером - державою України в особі Державного управління справами.

Ставки земельного податку визначаються рішеннями органів місцевого самоврядування, оскільки з 1 січня 2015 року плату за землю віднесено до місцевих податків як одну із складових податку на майно.

Відповідно до п. 12.3 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

У відповідності до ст. 73 Закону України від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні", акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, прийняті в межах наданих їх повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Крім того, рішенням місцевої ради встановлюються ставки податку у розрізі категорій земельних ділянок та користувачів (власників), але граничний розмір ставок земельного податку передбачено Кодексом. При цьому місцевим радам не надано права встановлювати індивідуальні пільгові ставки для окремих юридичних осіб або звільняти їх від сплати податків.

Рішення місцевої ради оприлюднюється до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування ставок податків та пільг. Копія прийнятого рішення надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники податку. Граничним терміном надання копії рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку відповідно до статті 284 Кодексу є 25 грудня року, що передує звітному.

Так, рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 (в редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923) «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» затверджено Положення про плату за землю в місті Києві (в тексті - Положення № 242/5629).

Згідно із п. 5.1 вказаного Положення, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено та які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та у постійному користуванні юридичних осіб державної та комунальної форми власності, коло яких визначено статтею 92 Земельного кодексу України, встановлюється в розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у пунктах 5.3 - 5.6 цього Положення.

Відповідно до ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України, права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації;

в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;

г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування";

ґ) заклади освіти незалежно від форми власності;

д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Отже, державні підприємства, у яких в постійному користуванні перебувають земельні ділянки, нормативно грошову оцінку яких проведено, підпадають під критерій визначений п. 5.1 Положення № 242/5629, та відповідно сплачують земельний податок у розмірі 1 відсоток від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Виняток становлять земельні ділянки, зазначені у пунктах 5.3 - 5.6 цього Положення.

Пунктом 5.6 Положення № 242/5629 визначено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення.

За визначенням наведеної статті, ставка податку у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок встановлюється у випадку, якщо на земельних ділянках, якими користуються юридичні особи знаходяться будівлі, право власності на які не оформлено в установленому порядку.

Як видно із матеріалів справи, позивач є постійним користувачем земельних ділянок площею 0,2831 га та площею 0,1580 га, а також є власником будівлі літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 12829,3 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_4.

З огляду на викладене, зважаючи, що на земельних ділянках за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,2831 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 0,1580 га (кадастровий номер НОМЕР_3), які перебувають на праві постійного користування у ПрАТ «Готель «Дніпро», знаходиться будівля готелю на яку в установленому порядку оформлено право власності, обставини чого встановлені згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 у справі № 826/12636/17, а відтак такі обставини, в силу ч. 4 ст. 78 КАС України, не доказуються при розгляді справи № 826/13886/17, у якій бере участь та сама особа, стосовно якої встановлено ці обставини, зважаючи на приписи чинного законодавства щодо сплати земельного податку у розмірі 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, суд приходить до висновку, що ПрАТ «Готель «Дніпро» підпадає під категорію юридичних осіб державної форми власності для яких ставка земельного податку визначена п. 5.1 Положення № 242/5629 та становить 1 відсоток від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, відтак останнім вірно застосовано ставку земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, у розмірі 1 відсоток від нормативної оцінки земельної ділянки, що свідчить про вірність застосування алгоритму заповнення податкової декларації з плати за землю, і, відповідно, про протиправність оспорюваного податкового повідомлення та наявність підстав для його скасування.

Окремо, суд зазначає про таке.

Згідно ст. 62 Податкового кодексу України, одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

У відповідності до п.п. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За абз. 2 п. 75.1. ст. 75 ПК України, камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1. п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України передбачено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій). Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах. Згідно п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (п.п. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 ПК України).

У відповідності до п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України, протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За п. 76.2 ст. 76 ПК України, порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 8 6 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.5.1. Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, затверджених наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.06.2013 р. № 165 (далі - Методичні рекомендації), акт про результати камеральної перевірки складається у вигляді відповідного зразка, який наведено у додатку № 2 і складається у разі встановлення помилок (порушень) у податковій звітності або неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності.

Аналіз вищенаведених правових положень дає підстави зазначити, що камеральна перевірка повинна бути проведена виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків; камеральна перевірка даних, заявлених у податковій звітності, повинна бути проведена протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання такої звітності.

Як вбачається зі змісту акта від 04.09.2017 № 6561/26-15-12-09-19/02573547 та заперечень відповідача поданих до суду, Контролюючим органом було проведено саме камеральну перевірку.

Згідно складеного акту перевірки, ДФС проводила перевірку не податкової звітності, а, по суті, перевірку правильності визначення ставки земельного податку, що відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України є предметом документальної, а не камеральної перевірки. При чому з врахуванням наданого позивачем акту перевірки від 08.12.2017 № 538/26-15-14-01-04/02573547, яким посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві визначено правильність застосування ставки 1% від грошової оцінки, підстав для визначення ставки іншої ніж та, що зазначена в поданій звітності, не було.

Відповідно до Методичних рекомендацій (додатку № 2 форма акту), камеральні перевірки можуть бути проведені лише з приводу перевірки даних, задекларованих у податковій звітності та з використанням податкової декларації (розрахунку) та бази даних Міністерства доходів і зборів.

На відміну від камеральної перевірки, документальна невиїзна перевірка потребує наявності наказу про призначення документальної перевірки та обов'язкового доведення до відома платника податків про дату та місце її проведення. З матеріалів справи вбачається, що Позивачу не надавалась копія наказу про проведення документальної невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку перевірки, що є підтвердженням порушення відповідачем при проведенні перевірки вимог діючого законодавства, зокрема контролюючий орган діяв не у спосіб, передбачений Законом.

Таким чином, діючи не у спосіб, передбачений Законом, відповідач провів камеральну перевірку з питань, які не входять до кола питань і досліджень, які за загальним правилом входять до предмету камеральної перевірки. У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акту перевірки, який є доказом, отриманим з порушенням закону, у зв'язку з чим та на підставі ч. 1 ст. 74 КАС України такий доказ судом до уваги не береться та, відповідно, не може бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Висновки про те, що питання своєчасності сплати грошових зобов'язань відповідно до приписів статті 75 ПК України є предметом саме документальної перевірки, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 10.05.2018 (справа № 826/1975/17).

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, суду не надав.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому адміністративний позов ПрАТ «Готель Дніпро» підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, як то відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ПрАТ «Готель Дніпро» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 26.09.2017 № .

3. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Готель Дніпро» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 1/2, ідентифікаційний код - 02573547) понесені ПрАТ «Готель Дніпро» витрати по сплаті судового збору у розмірі 33 666,85 грн. (тридцять три тисячі шістсот шістдесят шість гривень 85 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (адреса: 04655, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ідентифікаційний код - 39439980).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко