Справа № 567/719/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 рокуЛьвів№ 857/1442/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А, Шинкар Т.І,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.

позивач: не з'явився

відповідач: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 27 червня 2018 року (головуючий суддя Венгерчук А.О., м. Острог, повний текст рішення складено 05 липня 2018 року)у справі №567/719/18 за позовом ОСОБА_2 до інспектора 2-ої роти батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Величко Інни Володимирівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2018 року позивач - ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача - інспектора 2-ої роти батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Величко Інни Володимирівни та просив скасувати постанову серії ВР №088430 від 25 травня 2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. за порушення ст.132-1 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що не порушував правил дорожнього руху, а тому вважає дії інспектора протиправними, оскільки постанова винесена інспектором не відображає дійсних обставин справи та винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, так як перевірку ширини напівпричепа та вантажу, який перевозився, інспектор не проводив. Покликається на те, що його наздогнав автомобіль патрульної поліції на 164 км а/д М-06 Київ-Чоп подаючи сигнал зупинки в необлаштованому місці, не на стаціонарному посту/пересувному пункті, інспектор діяв протизаконно, в порушення чинного законодавства. Зазначає, що ним перевозився вантаж, який відповідав габаритно-ваговим нормам, визначеним ПДР України. Крім того інспектор проігнорував вимогу щодо складення протоколу, так як він не згідний з постановою. Просив позов задовольнити, скасувати постанову серії ВР № 088430 від 25.05.2018 року.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 27 червня 2018 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач - ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Острозького районного суду Рівненської області від 27 червня 2018 року та прийняти нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що про судовий розгляд справи його ніяким чином не було повідомлено, а тому він був позбавлений можливості бути присутнім на судовому розгляді справи і жодних заяв та клопотань, в яких він просив проводити слухання справи без його участі ним подано до суду не було. Також зазначає, що 27 червня 2018 року перебував у відрядженні і у випадку якби він був належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, то заявив би клопотання про перенесення розгляду справи. Крім того, категорично заперечує той факт, що вантаж який він перевозив 25 травня 2018 року, був ширший за 2,6 метри. Апелянт звертає увагу, що здійснення габаритно-вагового контролю в Україні здійснюється в порядку, передбаченому «Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні», затвердженим постановою КМУ №879 від 27 червня 2007 року. Іншого порядку здійснення габаритно-вагового контролю в Україні не передбачено. Апелянт звертає також увагу на те, що єдиним належним доказом перевищення вантажем розмірів габаритно-вантажного зважування має бути довідка про здійснення габаритно-вантажного зважування, а не відеофайл №, з якого суд першої інстанції встановив «саме коли ширина вантажу, що перевозиться складає більше 2,6 м.».

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Сторони в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що постановою ВР №088430 від 25.05.2018 року винесеною інспектором 2-ої роти батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП лейтенантом поліції Величко Інною Володимирівною, ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, у виді штрафу 510 грн.

В постанові зазначено, що водій ОСОБА_2 25 травня 2018 року о 14 год. 28 хв. керуючи транспортним засобом марки International 9400, н.з. ВХ6020ВО, напівпричіп платформа Langendorfyн.з. НОМЕР_1 на автодорозі М-06 164 км Київ- Чоп, перевозив великогабаритний вантаж, який за шириною складав більше 2,6 метрів без спеціального дозволу Національної поліції, чим порушив вимоги п. 22.5., 2.1 г ПДР України (а.с. 4).

Вважаючи постанову протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що законодавцем чітко передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м., а тому позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до діючого законодавства, а адміністративне стягнення накладено уповноваженою посадовою особою.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інcтанції, колегія суддів виходить з такого.

Згідно ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов'язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі «Правила дорожнього руху»).

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Підпункт «г» пункту 2.1 Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначено Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі Порядок №879).

Пунктом 2 Порядку №879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з пунктом 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до пункту 15 Порядку №879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Згідно пункту 32 Порядку №879 перевізник, який має намір використовувати великоваговий та/або великогабаритний транспортний засіб, зобов'язаний не пізніше ніж за три доби звернутися до уповноважених Укравтодором підприємств із заявою про видачу погодження маршруту. Дозвіл на рух великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу після отримання погодження маршруту видається уповноваженим підрозділом Національної поліції через центри надання адміністративних послуг.

Пункт 37 Порядку №879 вказує, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із пунктом 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджених постановою Кабінету міністрів України від 18.01.2001 року №30 (далі - Правила №30) транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

Пунктом 4 Правил №30 проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв'язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, відповідно до пункту 16 яких перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за перевезення великогабаритного вантажу без дозволу на таке перевезення.

Колегія суддів оглянула відеозапис з камери нагрудного реєстратора поліцейського, що знаходиться на цифровому носії інформації ARTEX CD+R та міститься в матеріалах справи, з якого вбачається, що лейтенант поліції Величко Інна Володимирівна пояснила позивачу - ГрицюкуМиколі Володимировичу причину зупинки (порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами), а на запитання інспектора щодо наявності дозволу на перевезення великогабаритного вантажу, позивач відповів, що дозволу не має, а лише наявний дозвіл на перевезення військової техніки.

Крім того, з вищезазначеного відео встановлюється, що великогабаритний вантаж, який знаходився на напівпричепі платформа Langendorfy н.з. НОМЕР_1 виходить за габарити напівпричепа, позивач на місці зупинки транспортного засобу визнав вину та підписав постанову про накладення на нього адміністративного стягнення без будь-яких зауважень та пояснень.

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення не враховані всі фактичні обставини справи, оскільки на місці порушення правил дорожнього руху позивач не заперечив факт відсутності дозволу на перевезення великогабаритного вантажу.

Отже, позивачем не спростовано та не підтверджено документально відповідно до вимог передбачених підпунктом «г» пункту 2.1 Правил дорожнього руху габаритів чи параметрів вантажообладнання, що надавало б дозвіл позивачу здійснювати перевезення транспортом по дорожніх об'єктах великогабаритного вантажу, при цьому не маючи відповідного дозволу поліції.

При цьому колегія суддів не бере до уваги покликання апелянта про те, що ним перевозився вантаж, який відповідав габаритно-ваговим нормам, визначеним ПДР України, оскільки це спростовано самим позивачем на відео та не підтверджено матеріалами справи.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, а тому постанова серії ВР№088430 від 25 травня 2018 року про накладення на нього адміністративного штрафу в розмірі 510 грн. за порушення ст.132-1 КУпАП є правомірною.

Щодо доводів апелянта в частині не повідомлення його належним чином про дату, час і місце розгляду справи, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Матеріалами справи підтверджується, що суд першої інстанції не повідомив належним чином позивача про дату, час і місце розгляду справи, позбавивши його права бути присутнім у судовому засіданні, надавати докази з приводу заявленого позову, що є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин 1 та 2 ст. 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 317 КАС порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді вказаної справи, судом першої інстанції було вірно застосовано норми матеріального права, проте допущено порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування прийнятого ним рішення та ухвалення нового рішення суду.

Керуючись ч.4 ст. 229, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 27 червня 2018 року у справі №567/719/18- скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до інспектора 2-ої роти батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Величко Інни Володимирівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає. (стаття 272 КАС).

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар